Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Szfvár, 2026. május 14. Mennybemenetel, ApCsel 1:1-11.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Ünneplő Gyülekezet!

Ha kihagyjuk a tanítványok közbevetését és viselkedését, akkor szép egyenletes történetet kapunk. Jézus odalép tanítványai elé, elmondja, amit kezdettől fogva mondott, hogy Szentlélekkel kereszteltetnek meg, és majd Jézus tanúi lesznek a föld végső határáig. Ezután Jézus felemeltetett a földről, és Isten dicsőségébe öltözött – ezt jelenti, hogy felhő takarta el őt. 

De hát a tanítványok közbeszólnak. Uram, nem ebben az időben állítod helyre Izráel királyságát? Mintha nem is hallották volna Jézus szavait. Csak a saját gondolatmenetükben forognak agykerekeik. Bármit mond Jézus, ők még mindig ott tartanak, hogy helyre kell állítani Izráel országát. 

Ez olyan nagyon emberi. Magunkra ismerhetünk akár abban, hogy mennyire be tudunk állni mi is egy vágányra, s onnét senki ki nem mozdít minket. Bármit mond vagy tesz a másik, csak abban a vájatban tudunk  gondolkodni.
Most a másik jellemzőről beszélnék inkább, mert ez már nem lélektan csupán, hanem a hitünket érinti. Ez a másik jellemző, hogy „helyreállítani Izráel királyságát”. Hogy feltámadt Jézus a halálból, legyőzte a halált – akkor hát állítsuk helyre Izráel királyságát. Mai fogalmakra fordítva: ha Jézus feltámadt a halálból, akkor az egyház kapja meg méltó helyét a társadalomban, akkor legyen az egyháznak joga – vagy akár kötelessége – beleszólni a közéletbe. Vagy egyéni sorsunkra értve: Ha Jézus feltámadt, akkor hogy lehetséges, hogy hívő embereket is érhet betegség, szenvedés, anyagi kihívások, szegénység, vagy váratlan halál. Jézus feltámadt, akkor miért nem uralkodik a veszekedő szomszédunkon, az igénytelen mai fiatalokon. Ha Jézus feltámadt, akkor a gyülekezetnek itt a földön gyarapodnia kell, nem lehet vesztes, hiszen Jézusé minden hatalom. 

Aztán a végén is, amikor Jézus a mennybe ment, akkor is ott állnak tanácstalanul. Néznek szét maguk körül – még mindig nem értenek semmit. Ez nagyon emberi. Ez nagyon rólunk szól. Semmit nem változtunk évszázadok alatt. 

De az is annyira kedves, hogy Jézus nem hagyja figyelmen kívül a tanítványok szavait. Igaz, Márk evangélista megjegyzi: „szemükre vetette hitetlenségüket” de azért nem hagyja válasz nélkül kérdéseiket. De igen, helyreállítom Izráel királyságát – de nem úgy, ahogy képzelitek. Hanem a Szentlélek erejével ti lesztek a tanúim. És Pünkösd után Jézushoz hasonlóan a tanítványok is elindultak, erszény és bot nélkül – a pénz és a fegyver hatalma nélkül – szelíden, az evangélium erejével felruházva. Nem erőszakkal, ám azzal az erővel, hogy Jézus együtt munkálkodott a hirdetett szóval. 

És ma is ugyanígy küld minket is. A veszekedő szomszéd mellé – hogy szelíden szóljuk az igazságot, az igénytelennek tűnő fiatalok felé, akikről  talán mégis kiderül, hogy szeretnék látni a valóságot, ha valaki az ő nyelvükön mutatná meg nekik. Jézus ma is küld minket a Szentlélek erejével, az evangéliummal felruházva, hogy vigasztaljuk a sírókat, hogy bátorítsuk a megfáradtakat, hogy helyet adjunk a máshonnan kivetetteknek. És persze, akiknek nincs szüksége, akinek nincs hiánya, az most még elutasít, az nem ért meg semmit Jézus szavából – de tekintsünk rájuk úgy, ahogyan az egyszeri sebész: kétféle ember van: az egyik, aki már volt a páciensem, a másik, aki majd lesz. 
Helyreállítja Jézus az országot. Már most – ahogy elküldi a Szentlelket. Ahogy betelsz Jézus szeretetével. Ahogy ámulsz, hogy feltámadásának ereje benned is működik. Helyreállítja Jézus az országot – de nem a földi birodalmat, hanem a mennyeit. Helyreállítja az országot – először tebenned. S aztán rajtad keresztül is. Persze nincs ebben semmi idealizmus. Hogy „nemzetközivé lesz holnaptól a világ”. Hogy „még három év, és mindenkihez eljut az evangélium” – ahogy 1911-ben a nemzetközi missziói konferencián megálmodták – és három év múlva kitört az 1. Világháború. A missziói elköteleződés nem illúzió, azaz nem az eredmény teszi hitelessé, hanem a küldő: Jézus. 

És míg a tanítványok közbevetésére válaszol Jézus, egyszer csak felemeltetik a mennybe, az Atya dicsősége veszi őt körül. S ez nem egy röpke epizód. Ez a történet lényege. Az ugyanis, hogy a küldő, aki az evangéliummal minket felruházott, aki nekünk küldetést adott, aki ránk bízta, hogy őróla tanúskodjunk, a küldő, Jézus Isten hatalmát kapta meg. És nem a mi erőnk, tökéletességünk vagy a korunk tesz bennünket alkalmassá a küldetésre, még csak nem is az, hogy megfelelünk-e környezetünk elvárásainak, hanem hogy Jézus küldött minket, aki az Atya dicsőségébe öltözött. Ámen.