Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Ficzek találkozó, Piliscsaba, 2026. május 1. 

Az előttünk álló vasárnap neve: Cantate – énekeljetek. A zsoltár új énekről beszél: Énekeljetek az Úrnak új éneket, mert csodálatosan cselekedett.
Mégsem az éneklés vasárnapja ez, hanem a Húsvét örömének vasárnapja. Ezért ma is az újról fogok beszélni. Az volt tegnap a kérdésünk, honnan való az új. Ma az a kérdésünk: miben valósul meg az új. 
Ének: Támadj fel új életre már! 

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 
Énekeljetek az Úrnak új éneket, mert csodákat tett! 
Szabadulást szerzett jobbja, az ő szent karja.
Megmutatta szabadító erejét az Úr, 
	a népek szeme előtt nyilvánvalóvá tette igazságát.
Hűséggel és szeretettel gondolt Izráel házára, 
	és látták a földön mindenütt Istenünk szabadítását.
Ujjongjatok az Úr előtt az egész földön! 
Örvendezve vigadjatok, zsoltárt énekeljetek!
	Dicsőség az Atyának és a Fiúnak és a Szentléleknek, miképpen volt kezdetben, most és mindenkor, és mindörökkön-örökké. Ámen. 
Énekeljetek az Úrnak új éneket, mert csodákat tett! 

Imádkozzunk
2 Kor 5:16-17
Úgyhogy mi mostantól fogva senkit nem ismerünk test szerint: ha ismertük is Krisztust test szerint, most már őt sem így ismerjük. Ezért ha valaki Krisztusban van, új teremtés az: a régi elmúlt, és íme: új jött létre. 

Miben valósul meg az új? Előzőleg arról beszélt az apostol, hogy akik élnek, ne önmaguknak éljenek, hanem annak, aki értük meghalt és feltámadt. Ez után pedig arra kérleli olvasóit, hogy „béküljetek meg Istennel”. S a következő fejezetben már azt mondja, „úgy éljetek, mint akik nem hiába kapták Isten kegyelmét”. 
Itt, ebben a felolvasott szakaszban kijelentés áll. Megállapítás. A régi elmúlt, és íme, új jött létre. A keresztség (s tegyük hozzá, ami akkor természetesen és elválaszthatatlanul összetartozott: a keresztség és a hit) által bizonyosan új teremtés vagyunk – a régi elmúlt, és íme, új jött létre. Kijelentés. S a következő mondat már felszólítás Úgy éljetek! 
Először azonban még egy kicsit időzöm a kijelentésnél. Ijesztő lehet ránk nézve ez a kijelentés. Mert mintha még nem múlt volna el bennünk a régi. Mintha sokakat most is csak test szerint ismernénk – ösztöneink, indulataink, földi igazságérzetünk szintjén. Az első teremtés jellemzője ugyanis a szétválasztás. Ahogy Isten szétválasztotta a világosságot a sötétségtől, mi is szétválasztunk: jót a rossztól, a feketét a fehértől. A velünk gondolkodót az ellenségtől. És így törések keletkeznek közöttünk. Az új teremtés azonban egyesít. A két népet – a zsidóságból jötteket és a pogányságból érkezetteket – eggyé tette, egyesítette Jézus. Ezért fordult bűnbocsánattal a házasságtörő asszonyhoz, ezért szállt meg Zákeusnál. Ezért mondta a pogány asszonynak és a római katonának: nagy a te hited. Jézus egyesít az új teremtésben. 
A bennünk lévő kételyek ellenére jelenti ki Pál apostol: a régi elmúlt, új jött létre. Szegedi Kovács György azt írja: Oly szép virágot láttam udvarunk végében, hogy mindjárt nem vétkeztem többé. Ahogy ismerem ezt a költőt, Jézusra gondolt. Talán éppen Zákeus fogadalmára: vagyonom felét a szegényeknek adom. Vagy a pogány századosra, aki a kereszt alatt kimondta: Bizony, ez az ember igaz volt. 
Érdekes ez a látás. Mert Ady is a látás minőségében fogalmazza meg az új létrejöttét: És megvakultak hiú szemeim, meghalt ifjúságom. De őt, a fényest, nagyszerűt, mindörökre látom. S ebben a versben mintha Pál apostol tapasztalata jelennék meg, amikor Damaszkusz felé sietve földre esett, és megvakultak hiú szemei. S ez azt is jelenti, hogy a „honnan ered az új” és a „miben valósul meg az új” két kérdése nem választható el egymástól. Ahogy a szőlővessző sem a tőkétől. 
Ezért vigasztaló számunkra a következő mondat felszólító módja: úgy éljetek, mint akik nem hiába kapták Isten kegyelmét. Nem automaták vagyunk, hanem valódi teremtmények, akik már keresik és élik az egységet, az összetartozást. Az egységet elsősorban Istennel – „béküljetek meg Istennel” – mondja Pál apostol, és egységet egymással. Annak idején Fasang Árpád mondta: hogy egykor a politika a kultúra része volt. Az új teremtésben folytatnunk kell – nem úgy, ahogy tapasztaljuk: hogy most a politika része a kultúra, hanem – a kultúra része a politika, és a Krisztus-hitünk része a kultúra. Mert a Krisztus-hit egyesít. Mert nem a hatalom mozgatja – hiszen minden hatalom a feltámadt Jézusé, nem a feddhetetlenség élteti – hiszen mindannyian kegyelemből élünk. A mi országunk nem e világból való. A célunk, az otthonunk sem ez a jelenvalóság. Isten országát, az újat éljük ebben a világban. Mert a régi elmúlt, és íme, új jött létre. Ámen.