Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. Szfvár, Fcs, 2026. április 12. 	Ézs 40:25-31.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves testvéreim!

Jézus megmutatta tanítványainak a sebeit. Ezekről a sebekről szeretnék beszélni. Ezeket a kereszten szenvedte el Jézus. Két kezébe verték a szögeket, a lábát átütötték, oldalába – valójában a szívébe – döftek dárdával. Ezek a sebek vigasztalják lelkünket.
Nem a halott Jézus sebei, hanem a feltámadott Jézus sebei. Amelyeket megmutatott tanítványainak. Megmutat nekünk is az úrvacsorában. Azt valljuk: ez Jézus Krisztus teste, amely értünk megtöretett, ez Jézus vére, amely értünk kiontatott. De nem a halott Jézus teste és vére, hanem az élő Jézus teste és vére. Megmutatta Jézus a sebeit nekünk is megtört testében és kiontott vérében.
Megmutatta – ezzel igazolta magát. A megfeszített Jézus támadt fel a halálból. Most azonban mást is kapunk ez által. Merthogy nekünk is vannak sebeink. Testi sebeink és lelki sebeink. Vannak olyan sebeink, amelyekről bizton tudjuk, hogy új szépséget teremni sebeznek minket. Vannak sebeink, amelyeket azért hordozunk, mert valami még szebbet, még jobbat akartunk elérni. S vannak sebeink, amelyeknek nem tudjuk okát, és nem látjuk értelmét. Vannak, akik állítják: Jézus szenvedésénél nincs nagyobb a világon. Amikor azonban szenvedünk, saját szenvedésünk mindennél nagyobb. Pilinszky János írja, hogy ebben az életben nem annyira lépésről lépésre haladunk, hanem keresztről keresztre szállunk. S minden kor keresztje éppen akkora, hogy pont ráfeszüljünk rajta. Vannak sebeink. S ezért mutatta meg Jézus a sajátjait.
Ézsaiás azzal biztatja népét, hogy Isten hatalmas. Nemcsak teremtette, hanem ma is irányítja a világot, a csillagmilliárdokat. Isten nem fárad el, nem lankad el. Értelme kifürkészhetetlen. Ezért bízhatja sorsát Istenre az ő népe. A hatalmas, minden felett Úr Istenre. 
Jézus pedig megmutatta sebeit. Az élő Jézus megmutatta sebeit. Amikor legyőzött minden ínséget, amikor a halálon győzött az élet, megmutatta a sebeit is. Amelyek pont olyanok, mint a mi sebeink, mások gonoszsága ejtette rajta, barátai hűtlensége ejtette rajta, magánya és ártatlansága ejtette rajta a sebeket. Gúnyolták és megvetették, szenvedésének nem látta gyümölcsét, tanítványai szerteszaladtak – pont olyanok Jézus sebei, mint a mieink. De ezek nem a halott Jézus, hanem a halált legyőző Jézus sebei.
Ezért amikor azt tapasztaljuk, hogy elfáradunk, ellankadunk, hogy még a legkiválóbbak is megbotlanak, hogy hitünk ellankad, hogy reményünk foszladozik, és szeretetünk meginog, akkor Jézus sebei, az élő Jézus sebei vigasztalják lelkünket. A tanítványok örültek, amikor meglátták Jézust. S ma is az élő Jézus sebei erőt adnak a megfáradtaknak, az erőtlent nagyon erőssé teszik. A mi hitünk elgyőzte a világot – mondja János apostol. Sebeink nem halálos sebek. Mert erősebbek vagyunk – Jézus sebei által – gyönge életünknél. Mert az élet legyőzte a halált.
Jézus megmutatta sebeit tanítványainak. Megmutatta nekünk is. Hogy sebesültként is újra indulhassunk. Lesznek közülünk, akik szállnak, mint a sasok. Lesznek, akik futnak. Lesznek, akik alig tudnak lépni is. De mindegyikünk küldetést kapott. Hogy amiképpen minket megkeresett Jézus, ahogy nekünk megmutatta sebeit, ahogy minket megvigasztalt, mi is fáradhatatlanul hirdessük Jézus feltámadásának jó hírét. Valamikor azt énekelték: Mert arra születtünk, hogy a föld sebeit begyógyítsuk. Nem, talán a föld sebeit nem tudjuk begyógyítani, de arra küldettünk, hogy a gyógyulás, az erő forrása felé fordítsunk embereket. Ahogy megkeresett Jézus, ahogy nem hagyott magunkra sebeinkkel, úgy merjünk a sebesültek felé fordulni irgalmassággal és szeretettel. Mert a mi hitünk, a sebeket feltámadásában is hordozó Jézus, legyőzte a világot. Ámen.