Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. Fcs, 2026. március 29. 	Mt 21:1-11

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvérek!

Próbáljuk lefordítani ezt a történetet. Jön Jézus, felül egy szamárra … na, ezt most még nem tesszük át a mi korunkra … az előtte és utánamenő sokaság pedig ágakat vágtak a fákról … pálmaágak lehettek, a zsidóság egyik szimbóluma… keressünk mi is valami jelképet, ami a nemzetünket kifejezi! Igen, talán lehetne a zászló… Mintha a sokaság odaterítette volna a zászlót Jézus elé… Mit is fejezhetett ez ki? Igen, azt, hogy Jézus, előtted hever a nemzet. Uralkodjál a nemzetünkön!
Rendben, most még menjünk tovább: mások a felsőruháikat terítették az útra. Abban az időben két fontosabb ruhadarabjuk volt – illetve a szegényeknek csak egy: az alsó ruha. Az nagyjából mindenkinek egyforma volt. Fehér anyagból szőtt egyszerű öltözet. A felsőruha azonban már egyedi. Kifejezték vele nem is annyira az ízlésüket, hanem a társadalmi rangjukat, az anyagi helyzetüket, biztosan kifejezte azt is, melyik területről érkeztek. Szóval a felsőruha a személyiségüket fejezte ki. Te mivel fejeznéd ki, hogy ki vagy? Ma is vannak, akik az öltözetükkel. A cserkészeknek is van egyenruhájuk. Ide tartozom, cserkész vagyok. Szeretek cserkész lenni. Vagy valami jelvénnyel – evangélikusok a Luther-rózsával. De hát láttam olyat, amikor valaki a kocsijával fejezte ki, kicsoda: jó drága kocsi kellett neki, mert ő gazdag, vagy jó erős motorja legyen, mert valahogy a testi gyengeségét akarta elfedni vele. Szóval vannak ilyen ismertetőink. Odatették ezt is Jézus elé. Azt mondták ezzel: Jézus, uralkodjál rajtam! Te vagy a király, uralkodjál felettem! Teljesítsd be vágyakozásaimat! Érd el, amit fontosnak találok! Légy te a király!
És kiabáltak. Hozsánna! Áldott, aki az Úr nevében jön! Hogyan fordítanánk le, hogy Hozsánna? Szó szerint azt jelenti, hogy „Segíts meg”. De használatban inkább valami olyasmit jelentett: Éljen! Hajrá, Jézus!
S akkor visszatérünk a pálmaágakhoz, a zászlóinkhoz. Mert ilyen választási időben hasonló feszültségben élünk itt, mint egykor a zsidók is minden pászka ünnepen. Mert valamit várunk. És talán össze is kapcsolódik bennünk – legalábbis internetes felületen többször találkoztam olyannal, mikor valaki azt mondja: aki keresztyén, az erre és erre a pártra szavazzon, szavazhat – vagy arra nem szavazhat. Igen, Jézus uralkodjál rajtunk – ennek vagy annak a pártnak képében! Uralkodjál rajtunk, és mondd meg, melyik pártra kell szavazni.
S akkor érünk el a virágvasárnap fordulatához: Jézus nem mondja, hogy a farizeusoknak nincs igazuk, hogy a főpapok tévelyegnek, hogy a rómaiakat ki kell űzni. Jézus nem szól semmit a pártokról. Azt sem mondja, hogy szavazz vagy ne szavazz… Azt mondja viszont, hogy ő egészen más. Király, de egészen más. S akkor visszatérünk a szamárhoz. Ami nem ló. Nem valami pompás állat. Aki rajta ül, annak szinte földig ér a lába. A szamár az szamár.
Tetejében a régi próféciából az evangélista kihagy egy szakaszt. Királyod érkezik hozzád, aki igaz és diadalmas – mondja Zakariás próféta. S ezt az „igaz és diadalmas” kifejezést kihagyja Máté. Mert Jézus nem akar megmérkőzni senkivel. Diadalt fog aratni – de egyáltalán nem azokon, akikre akkor (vagy ma is sokan) gondoltak vagy gondolnak. Diadalt arat a bűn és a halál felett. De nem ragad kardot, nem ül királyi trónra – hacsak a kereszt nem válik királyi trónná. Nem ragadja magához a hatalmat.
Királyod érkezik hozzád, aki alázatos és szamáron ül. Királyod érkezik hozzád, tényleg hozzád. Oda, ahol te vagy. Ahol az ember van. A porba. A kicsinységbe. A mulandóságba. Hozzád érkezik a király… Nem közéd pompájával és hatalmával – hanem hozzád. Ahol vagy. Ha gyenge vagy, akkor a gyengeségedbe. Ha nem vagy elég okos, akkor a nem elég okosságodhoz érkezik. Így mondta Pál apostol: Megüresítette magát. Ide jött hozzád.
Amit hozott – az Úr nevében jött – az maga az élet. Az Atya iránti engedelmesség. Vagy inkább ezt mondom: az Istennel való közösség. S akkor mindegy, hogy milyen embléma van az autódon, meg a kabátod hajtókáján. Egy számít: Jézushoz tartozol. Tiéd az élet.
Azt még el kell mondanom, hogy akik ott nagy hangon kiabáltak, hogy Hajrá, Jézus! Meg odatették a zászlót és a saját identitásukat Jézus elé: Uralkodjál rajtunk – azok persze nem akarták, hogy Jézus uralkodjék rajtuk. Azt akarták, hogy Jézus végrehajtsa, amit ők jónak gondoltak. Győzzön a mi pártunk. S az ember ilyen. Akkor is ilyenek voltak, ma is ilyenek vagyunk.
Ezért örömhír az, hogy nem mi tesszük királlyá Jézust. Nem mi döntünk, hogy „uralkodjál rajtunk”. Hanem Ő jön hozzánk. Királyod érkezik hozzád. Ő választott minket. Hogy nekünk életet, örök életet hozzon. Halála árán. Ámen.