Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. Fcs, Szfvár, 2026. március 8. Ef 4:1-9.

Szemem állandóan az Úrra néz, mert Ő szabadítja ki lábamat a csapdából. (Zsolt 25:15)
Szeretettel köszöntöm gyászoló testvéreinket, akik Falb Istvánra emlékezve jöttek ma ide. Ez az ige adott vigasztalást és útmutatást, amikor búcsúztunk testvérünktől. Ezen az istentiszteleten emlékezünk az egy évvel ezelőtt elhunyt Kósa László lelkésztestvérünkre. Köszöntöm családját is, itt levőket és távolból idehallgatókat. 
S az egész gyülekezetet vezesse ez a zsoltárvers: Szemem állandóan az Úrra néz, mert Ő szabadítja ki lábamat a csapdából. 
Önvizsgálatunknál gondoljuk végig a csapdákat, amelyek fogva tartanak. Amelyek elzárják az utat Istentől, a másik embertől. Amelyek miatt nem tudunk szabadon szeretni, örülni, reménykedni! És gondoljuk végig, milyen hatalmas az Úr, aki minden csapdánkból megment, aki szabaddá tesz. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Szemem állandóan az Úrra néz. 
Az Úrra, aki a még erősebb – így mondja magáról Jézus az evangéliumban –, aki legyőzte az erős embert, aki elvette a sátán fegyverzetét, és aki kiosztja a zsákmányt. 
Milyen zsákmányt oszt szét Jézus?
Azt mondja nekünk Pál apostol: sötétség voltatok, most világosság vagytok az Úrban. Ez a világosság az egyik zsákmány. Hogy nappal járunk, hogy látunk és láthatók vagyunk. A világosság, amelyet Jézus ad; nemcsak ránk ragyog, hanem minket is világossággá tesz. Nemcsak utunkat világítja meg, hanem valami belül változik. Mi magunk leszünk világosság. Sötétség voltunk, és világosság vagyunk az Úrban. 
Azt írja Szegedi Kovács György, székesfehérvári költő: „Oly szép / virágot láttam / udvarunk végében, / hogy mindjárt / nem vétkeztem / többé.” 
Oly szép virágot láttam a Golgotán, hogy mindjárt nem vétkeztem többé. 
Szemem állandóan az Úrra néz. Erre a Golgotán kihajtott virágra. Mert betölt illatával. S aki rátekint, aki magába szívja illatát, maga is ilyen virág lesz. 
Jézus zsákmányt oszt. Amit a sátántól megszerzett, azt nekünk adja. Legyőzte sötétségünket, és minket magunkat is világossággá tesz. 

Persze tudod, hogy még ott ólálkodik körülötted a sötétség. Akár hétszeres erővel törhet újra rád. Elég egy váratlanul, felkészületlenül ért betegség, érthetetlen törés az életedben. Elég egy külső támadás, oktalan, alaptalan, becsületedet, önérzetedet érő támadás. Elég egy összetört példakép, csalódás. Elég a gonoszul rád törő Jezábel, a félelmetes királynő, a bosszú, amit beígért. És menekülsz, mint Illés. Mert nem vagyok jobb elődeimnél. Ott ólálkodik körülötted a sötétség. 
Ezért szemem állandóan az Úrra néz. Szemem állandóan a megfeszített Jézusra néz. Hoztam egy képet is magammal. Lukács Mária: A kereszten c. képét. Izgalmas kép. Tele van rácsokkal. A kép közepén mintha egy galambot etető leány volna. S felette a megfeszített Krisztus. Valami ilyenek a napjaink. Csupa forgatag, kivehetetlen alakok, rácsok. Örömök – de minden olyan barnás, szomorú. De ebben a nagy forgatagban is egyértelműen látható a megfeszített Krisztus. Hogy napi nyűgjeink, rohanásaink, aggódásunk, betegségünk, bezártságaink, vagy bezárt érzéseink, emlékeink között látható a megfeszített Krisztus. Akire nézve: mindjárt nem vétkeztem többé. 

Azért ez nem megy magától. Az elhatározás, a Krisztus világossága bennünk magától, azaz a Szentlélek erejéből születik. De a tett, hogy a világosság gyermekeiként éljünk, hogy ne vegyünk részt a sötétség cselekedeteiben, az nem megy magától. Jézus egyszer a szőlőtő példáját mondta el. Hogy a szőlővessző nem tud teremni, ha nem marad a tőkén. Ez a tudatos cselekvésünk is csak annyiban akarati, hogy rajta maradunk a szőlőtőn, ha szemem állandóan az Úrra néz. Azt mondja Pál apostol – s ez tiszta akarati vonás – Legyetek Isten követői. Azaz utánozzátok Istent. Ahogy Ő viselkedett veletek, úgy viselkedjetek. Ha nektek irgalmazott, legyetek hát irgalmasok. Ha igazsága hűségében nyilvánult meg, hogy megtartotta végig ígéreteit, legyetek ti is hűségesek. Ha életet adott, akkor ne pusztítsátok az életet, hanem éljétek azt. Ha Ő segítőtársat teremtett, akkor legyetek segítőtársai egymásnak: vezessétek egymást jóra. Ha Ő életét adta értünk, akkor ne tartsátok megalázónak, ha másokra odafigyeltek, mások jó akaratát érvényesülni hagyjátok. Mert világosság vagytok az Úrban. Ez az egyik zsákmány, amit Jézus szétosztott közöttünk. Mert legyőzte az erős embert, a sátánt. 

Sok más ajándéka is van még. Ma arról is kell beszélnünk – itt a festményt követve –, hogy Jézus szabadságot adott. Hogy a rácsokat, a tér és az idő vasfogait, amelyek fogva tartottak, kitárta előttünk. Világosság vagyunk, mert az örök élet fénye ragyog ránk. Világosság vagyunk, mert Jézus legyőzte a halált. És győzelmét nem tartotta meg magának. Szétosztja a zsákmányt. Nekünk adja az életet. Amikor sír mellett kell megállnunk, amikor kevesebb teríték kerül az asztalra, amikor saját végességünkkel nézünk szembe, akkor is „szemem állandóan az Úrra néz”, hogy lássuk a valóságot, Isten valóságát. Túl ezen a látható világon. Ámen.