Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.  Egyetemes imahét, 2026. 7. nap.     Ef 4:7-12.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Mirólunk, magunkról szeretnék beszélni ma este. Hogy ismerjük magunkat. Nem csupán egyen-egyenként, hanem együtt. Ahogy most vagyunk itt, és ahogy holnap délelőtt külön-külön is leszünk saját istentiszteleteinken. Szóval az egyházról szeretnék beszélni. Ami mi vagyunk. Aminek mindegyikünk egyenként része. 
Mirólunk, magunkról szeretnék beszélni – s amikor magunkról beszélek, akkor Krisztusról beszélek. Mert az egyház az Ő teste. Az egyház a Szentlélek gyermeke. Ő szüli. Nem szabad, nem lehet az egyházról csupán magáról beszélni. Hanem csak úgy, mint aki Krisztushoz tartozik. 
Mai témánk: a keresztség ajándéka. 
Így egyes számban. Mert sok-sok ajándékát tudnánk sorolni még a keresztségnek, de most egyetlen ajándékra figyelünk. Arra, hogy Krisztushoz tartozunk, hogy a Szentlélek minket külön-külön, ahogy megkereszteltek, bemerítettek – s mindegy, hogy gyermekként vagy felnőttként – a Szentlélek beleszült az egyházba. Krisztus teste vagyunk. 
Azt írja Pál apostol, hogy Mindegyikünk Krisztus ajándékozásának mértéke szerint részesült a kegyelemben. (ez a katolikus fordítás) Ha a szórendet átalakítjuk, akkor így hangzik: Mindegyikünk részesedik a kegyelemben Krisztus ajándékozásának mértéke szerint. Vagy így: Kegyelemben részesül mindegyikünk Krisztus ajándékozásának mértéke szerint. Ez a keresztség ajándéka. Hogy részesültél kegyelemben. Hogy adott neked Krisztus. Öt tálentumot, vagy kettőt vagy egyet. Úgy élsz ebben a közösségben, hogy részesültél kegyelemben. Hogy ajándékokat kaptál. Nem kell méregetni, ki kapott többet, ki kapott nagyobbat. Ne legyenek kétségeid, Krisztus ajándékokat adott neked. Önmagából adott neked – benned él. Amikor zenélsz, amikor imádkozol, amikor adományt adsz, amikor ellapátolod a havat a gyülekezeti ház előtt, amikor felhívod a hittársadat telefonon, amikor elmondod a lelkészednek, hogy mit kaptál az igehirdetésen keresztül, vagy éppen, hogy mire lenne szükséged, amikor egy induló pletykát leállítasz, amikor valakinek a hibáját kijavítod, elhordozod, akkor Krisztus ajándéka működik benned. Mert Krisztus testének tagja vagy. 
S az egyház, Krisztus teste védelmet is ad. Élő közösség, olyan, mint egy háló. Ma volt a középiskolai felvételik napja. S bemegy a nyolcadikos kisdiák a felvételire, és nézd csak, ott az a tanár is a gyülekezetbe jár! Ismerem őt a templomból. Nem fog velem kivételezni, de biztonságot jelent, hogy látom őt. Keresel egy kisiparost, aki megjavítja az eldugult lefolyót. És a hirdetések között megtalálod a hittestvéredet. S tudod, hogy megbízhatsz benne. Eltörött a lábad, és egyedül fekszel otthon, és tudod, hogy felhívhatod a testvéredet, mert készséggel segít neked a bevásárlásban. Megbántottak, vagy lelkiismeret-furdalás gyötör, s tudod, kihez fordulj, mert van, aki feloldoz, aki továbbsegít, aki együtt imádkozik veled, aki előtt nem kell szégyellned magad, még pénzügyi nehézségeidet is elmondhatod. Az egyház, Krisztus teste, amelybe a Szentlélek beleszült, védelmet ad. Erős védelmet. 
A keresztséged által, amikor a Szentlélek adatott neked, benne vagy, részese vagy Krisztus testének. Ő adott neked magából. Ő állított a gyülekezetbe. Ez élő közösség. Amikor a keresztségünkben a Szentlelket kaptuk, akkor nem birtokba vettük a Lelket. A Lélek az igén keresztül adatik. Ezért járunk istentiszteletre. Mert az igén keresztül adatik a Lélek. Hogy a bennünk lévő ajándékokat az ige felébressze, formálja, növelje, helyre igazítsa. Az egyház élő szervezet. Szüksége van táplálkozásra. Nem élhetünk Isten igéje nélkül. Számunkra az ige hallgatása nem program, választható esemény, hanem létszükséglet. Igéd nélkül sorvad és pusztul minden élet – mondja egy imádság. Az igehirdetés lélegzetvétel, életforma. Vágyom arra – énekeljük közös énekünkben –, hogy Jézusommal légyek egy már a földön lenn. És az ősi himnusz, Sík Sándor fordításában: Ki téged ízlel, éhezik, szomjasabb lesz, aki iszik, de másra már nem szomjazik, csak Jézusért óhajtozik. Úgy tekintsetek az ige hirdetésére, mint Krisztus ajándékára. Azon keresztül Krisztus adja magát nektek. Ezért az igehirdetés nem igemagyarázat, nem az igéről szóló beszéd, hanem a megfeszített Krisztus hirdetése, mintha közöttünk feszítették volna meg. S ezt mondja el Pál apostol itt: hogy az a Krisztus ad ajándékokat egyházának, aki leszállt, és aki felment. Aki leszállt, ide közénk, sőt a halálba, a pokolra. S aki felment a mennybe. Ő adja önmagát nekünk. Az Ő ajándékai működnek bennünk. 
S ha Krisztus teste vagyunk, ha Krisztus él bennünk, akkor szenvedéseinek is részesei vagyunk. Ezt örmény testvéreink naponta átélik. S az igével táplálkozók is naponta ráeszmélnek, fiatal korunkban így szedtünk versbe: Fára szögeztük, mint gonosztevőt, / jól tudjuk, hogy mi függünk most ott. /Piros vére kibuggyant a testéből, / minket tisztára mosott. Krisztussal együtt mi is megfeszíttettünk, hogy Krisztussal együtt éljünk. Ez is a keresztség ajándéka. Alámerülsz, és kiemelkedel. Meghalsz, és élsz. Krisztussal együtt. S ez nagy vigasztalás is. Mert ezzel a hittel, bizonyossággal hordozzuk mulandóságunkat. Így búcsúzunk szeretteinktől, és így tesszük le a földi sátorunkat. Az élő Jézus testének tagjai vagyunk életünkben és halálunkban. Ámen. 
Imádkozzunk!
Úr Jézus Krisztus, aki egyházat hívtál létre, aki egyházadat egyetemessé tetted – átjárja a világot, behálózza közösségeinket, családjainkat, nemzeteinket! Kérünk, hogy védőhálóként feszüljön ki egyházad a védtelenek, az egyedül lévők, a megfáradtak, a gyengék alá. Hogy mindenkit megtartson a Te irgalmad, amellyel népedet gazdagon megajándékoztad. Ámen.