Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. Jn 2:1-12. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Nos, örülök, hogy itt vagytok, mert ez a vasárnap nektek szól. Ti vagytok a gyülekezet, a tanítványok, az apostolok – akikről a szakasz végén azt mondja a Szentíró, hogy „tanítványai hittek benne”. Ti vagytok, akik vele együtt indultok haza – s ő veletek megy: Jézus anyja és testvérei meg a tanítványai. Örülök, hogy itt vagytok, mert rólatok szól ez a történet. 
Amikor a lelkészi körben készültünk, egyikünk többször is – nem tudom, véletlenül-e vagy szándékosan – így olvasta Mária szavait: nincs borunk. Pedig itt így áll: nincs boruk. Pedig egész más, hogy nekem fogyott el a borom, vagy neki fogyott el a bora. Ez egészen nem mindegy. 
Az egészben az az érdekes, hogy a násznép, akinek elfogyott a bora, még észre sem vette ezt. Akkor már pánik tört volna ki, már folyna a pletyka, a vádaskodás, hogy temiattad történt, vagy ő a hibás – de itt erről szó sincs. A vőfély még nyugodtan iszogatja a régi bort, ami kifogyóban van. Csak Jézus anyja tudja, hogy elfogyott a bor. 
És hát, ti tudjátok. Mert ott mozogtok az emberek között – látjátok, mennyire betegek, milyen szegények, milyen sok a reménytelen helyzet. Olvassátok a híreket jobbról balról küldött pofonokat, és látjátok, hogy nemcsak egyes emberek pohara ürült ki, hanem úgy általában fogyott el a bor, az örülnivaló, a reményre okot adó. Ott mozogtok az emberek között, mint Jézus anyja. Nem tudjuk, bennfentes volt-e vagy csak tájékozott, mindenesetre ahogy ő, úgy ti is tudjátok, hogy elfogyott a bor. 
S nemcsak látjátok ezt, hanem itt vagytok a templomban. Kapcsolatban vagytok Jézussal. Ezt az erős megállapítást is merem mondani: Jézus miattatok, rajtatok keresztül van itt, ebben a világban. Ahogy ott, Kánában is, bizonyosan Jézus anyján keresztül hívták meg Jézust a lakodalomba. Szóval nemcsak látjátok a hiányt, amit a többiek még csak nem is sejtenek, hanem tudjátok, hogy itt van Jézus is, akinek lehet szólni, aki elé oda lehet vinni ezt a dolgot: Uram, vannak is sokan – egyének és közösségek – akik szenvednek, akiknek nincs örömük, akik gyászolnak, akiknek kifogyott a tartalékuk: fizikai erőben, szellemi tőkében, sőt, a hitük is megrepedezett már. Ti tudjátok, hogy nem érdemes ilyen helyzetben a kisboltba szaladni, a világhálón megrendelni, nem érdemes valami pótcselekvéshez fordulni, hanem odamentek Jézushoz, és mondjátok: Elfogyott a boruk. 
És persze nem tudjátok, mit tesz majd Jézus. Szóval nem megrendelést adtok le: Uram, egy Cabernet Sauvignon, 2023-as évjárat kellene – ötszáz liter. Nem, hanem csak ennyi: elfogyott a bor. Látom a házaspárt, hogy közöttük elfogyott a bizalom, a kisfiút, akinek sok problémája van a tanulással, az asszonyt, aki egyedül maradt. Látom szétszakadozó nemzetemet, a túlterhelt szülőket, a természetet, amelyet túlhasználunk. Látom az egyházat, hogy mennyire bizonytalanul lépked ezekben a történelmi időkben, a hibáit és tévedéseit, és persze a megvetettségét és erőtlenségét is – de látom, hogy mégis ebbe az egyházba, a mi gyülekezetünkbe is rejtetted drága örökségedet, értékeidet. Elmondjátok Jézusnak, amit láttok – és nem tudjátok, mit tesz. És lehet, hogy nektek is azt mondja, hogy „mi közöd ehhez”. De azért ne félj, csak higgy! 
Ott, Kánában, Jézus megtöltette a kővedreket vízzel. És abból vittek a násznagynak. És borrá lett a víz. Finom borrá. Jobb lett, mint volt. Lehet, hogy ízlett az előző is, de amit Jézus ad, az a jónál is jobb. És tudom – sok-sok apró vonással jelzi János apostol, – hogy Jézus itt haláláról és feltámadásáról beszél. Azzal adja a jó bort, a még jobbat. A mennyről beszél – de nem a távoliról, elérhetetlenről, hanem hogy a menny közel jött hozzánk, itt van. Ahol Jézus van, ott az Isten országa. 
A násznép ebből csak annyit vesz észre – ha egyáltalán valamit észrevesz –, hogy mégsem fogy el a bor. Hogy tovább lehet mulatni. Hogy helyreállnak kapcsolatok, hogy feléled a remény, hogy erőt kapunk a napi küzdelmekhez, hogy a gyülekezetben minden rendben folyik. 
De ti, tanítványok, ti az örök országot látjátok. A csodában a jelet. Ti hisztek. És az evangélium végén majd hangzik: boldogok, akik nem látnak, és hisznek. S igen, az Úr addig-addig munkálkodik bennetek, hogy higgyetek, míg tényleg eljuttok idáig: ha nem is láttok csodákat és jeleket, mégis hisztek. És ez a hit életet ad nektek. Valódi életet. Halálnál is erősebb életet. Ámen.