Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Fcs, Szfvár, 2025.december 25. Tit 2:11-14.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvérem! 

Volt-e már karácsonyod? Akár tegnap este, vagy ma reggel… De nem arra gondolok, hogy gyújtottál-e már gyertyát vagy égősort a karácsonyfádon? Hogy megálltál-e egyedül vagy családod körében, meghitt csendben, imádkozva és énekelve, ajándékot bontani a karácsonyfa alatt? S nem is arra gondolok, hogy visszaemlékeztél-e gyermekkorod ünnepeire, a titokra, amikor lested az angyalt, s mindig rejtetten hozta az ajándékokat, és azokra a jóízű vacsorákra, amikor még otthon együtt volt a család. Nem a régi szép időkre gondolok, azt kérdezem, volt-e már karácsonyod, amikor megjelent az Isten üdvözítő kegyelme. 
Minden embernek – írja Pál apostol, és valóban hírül adták az evangélisták és az apostolok… de Pálnak egészen személyes élmény ez a megjelenés. Nem angyalok vették körül fényességgel, mint a pásztorokat a mezőn. Pál apostolnak Jézus maga jelent meg a damaszkuszi úton ragyogva, vakító fényesen, ellenállhatatlanul. Megjelent-e neked is, talán nem ilyen látásban, de ugyanilyen tisztán és ellenállhatatlanul – talán, amikor olvastad a Bibliád, és válaszokat kerestél életedre, talán mikor mélyponton voltál, és reménytelennek láttad magadat. Talán éppen akkor, amikor minden jól ment, s úgy érezted magad, mintha hegycsúcson lennél. Megjelent-e neked is az Isten üdvözítő kegyelme? Ahogy ott Betlehemben is valójában rejtetten, és csak a pásztoroknak jelent meg. Csak ők kapták a hírt, csak ők indultak el. S mégis azt a hírt kapták Isten üdvözítő kegyelméről, Jézusról, hogy az egész nép öröme lesz. Megjelent- e neked is, személyesen Jézus, aki az egész nép öröme, aki az egész világ reménysége! 
Megjelent-e Isten üdvözítő kegyelme – az az ellenállhatatlan tapasztalat, amely megváltoztatta értékrendedet, a kapcsolataidat. Nem a többieket változtatta meg, hanem téged. Addig talán azt vallottad: hiszem, ha látom – és most már kutatod a nem látható valóságokat is. Addig talán saját rended, ítéleted nyomán haladtál – most keresed az Örökkévaló rendjét. Addig talán bizalmatlan voltál, mert annyiszor becsaptak, megaláztak – most azonban lassan nyitod az ablakaidat mások felé. Addig magadat állítottad mindig középre, most teret akarsz adni másoknak is. 
Amikor megjelent Isten üdvözítő kegyelme, így formál át minket, arra nevel minket, hogy megtagadva a hitetlenséget és világi kívánságokat, józanul, igazságosan és kegyesen éljünk a világban. Arra nevel – nem változunk egyik napról a másikra. De a találkozás Jézussal mégis arra késztet, hogy változzunk, hogy akarjunk változni. Amikor megismertük Isten üdvözítő kegyelmét, Jézust, saját arcára formál. Megküzdve mindig önmagunkkal, félelmeinkkel, megszokásainkkal, megküzdve a világ elvárásaival, az ösztönös énünkkel törekedjünk a jóra, a jó cselekvésére. Nem a jó érzületre, hanem a jó cselekedetre. Annyiszor utasítjuk el a jót mondván, hogy az képmutatás – majd, ha úgy is érzem, akkor teszem. Pedig járni is úgy tanultunk, hogy előbb bukdácsoltunk, és az idegen nyelveket is először nyögvenyelősen sajátítottuk el. Tedd a jót, amelyre Jézus üdvözítő kegyelme vezet. S majd később talán a vágy is megszületik szívedben a jóra. 
Karácsony van. Nem kérdezem többé, volt-e már karácsonyod. Hiszen itt hangzik az ige, s az élő igében megjelent számodra is az Isten üdvözítő kegyelme. Megterítettük az Úr asztalát, és a kenyérben és a borban megjelenik számodra is Isten üdvözítő kegyelme. S ahogy Pál apostol a damaszkuszi úton a földre esett, úgy térdelünk, úgy borulunk mi is Jézus elé az oltárnál. Mert szükségünk van újra és újra, hogy nekünk megjelenjék, és minket az örök élet útján vezessen! Ámen.