Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Fcs, Szfvár, 2025. október 5. Jer Sir 3:22-33.

Mindenek rád tekintenek, és te idejében adsz nekik eledelt. (Zsolt 145:15)
Gyülekezeti házunk 30 éves
Betakarítási hálaadás

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!

Van egy árulkodó kifejezés ebben az igében: Mondom magamban – a verssorok között jegyzi meg Siralmak énekese. Miközben iszonyúan fáj neki Jeruzsálem pusztulása, miközben reménytelennek látja népe jövőjét, közben magának mégis azt mondja: Szeret az Úr, azért nincs még végünk. Lehet, hogy szíve szerint kiáltana – sőt kiált is, egész lelke sír, zokog Isten előtt, mégis azt mondja magában: Szeret az Úr, azért nincs még végünk. 
Ezt akarom idehozni idehozni, belétek ültetni, saját életünk folyamába helyezni, hogy bennünk is megszólaljon, hogy gondolatainkat meghatározó hitvallás legyen, hogy ezen tájékozódjunk: Szeret az Úr, azért nincs még végünk.

Jézus nagy sokaság élén ment Nain városa felé, amikor szembejött velük a temetési menet. Ott ment Jézus, és meglátta azt az édesanyát, az özvegyet, aki egyetlen fiát veszítette el. S persze nem tudjuk, Jézus földi apja, József, élt-e még ekkor, nem tudjuk, hogy azok, akiket az evangélium Jézus testvéreinek nevez, valóban testvérei voltak-e, de könnyen lehet, hogy abban az édesanyában Jézus saját anyját szánta meg, és abban a halott fiúban Jézus önmagát látta. És amikor visszaadta a fiút anyjának, akkor a Jézus Krisztusban rejtőző életet hozta nyilvánosságra, előre mutatott saját feltámadására, és arról tett bizonyságot, hogy ezt az életet velünk megosztja. Ez az élet, Jézus Krisztus élete minket is átható élet: Szeret az Úr, azért nincs még végünk. 

S tudom, sok más tapasztalatunk van. Ahogy a Siralmak énekese is ott görnyedt a lerombolt város üszkös kövein. Kicsiny kis veszteségeink, hogy már lassabban megy a takarítás, hogy a szomszéd megint ellened szólt, hogy elromlott a mosógéped és persze a telefonod is, mert a baj nem jár egyedül, és idén sem termett a barack – kicsiny veszteségeink is megkeserítik életünket. A nagyokról meg nem is merünk beszélni. Mégis, ez az egyetlen esemény, ez az egyetlen ígéret, ahogy Jézus megjelent közöttünk, ahogy életét adta nekünk, ahogy megosztotta velünk halálának és feltámadásának sorsát, ez az egyetlen esemény alakítsa át gondolkodásmódunkat, merjük magunknak mondani, megerősíteni önmagunkat a hitben: Szeret az Úr, azért nincs még végünk.  
Ma gyakran érzéseink irányítanak. Ha jól megy sorunk, ha sikeresnek és szeretettnek érezzük magunkat, ha megéljük szabadságunkat és a valakihez tartozás örömét – akkor tele vagyunk hálával. Ha eredményes a munkánk, ha élvezzük munkánk gyümölcsét – akkor tele vagyunk hálával. Ha szürkék  a napjaink, vagy pedig vesztésre állunk, akkor tele vagyunk panasszal. Ha az érzéseink irányítanak, nagyon kiszámíthatatlanná válunk mások számára és magunk számára is. 
Jézus az érzéseink helyett a hitre vezet. Bizonyosságra. Amikor az az egyetlen esemény, ahogy Jézust megismertük, ahogy Ő életet adott, ez az egyetlen esemény határoz meg. Hiszem, hogy szeret az Úr. Ezért bárhol járunk is most, az még nem az események vége. A végső szó az életadó Jézusé. A végső szó a halált legyőző Jézusé. Szeret az Úr, azért nincs még végünk. 

Ide helyeztük terményeinket. Munkánk gyümölcsét. A föld termését. Merthogy vannak jó napjaink is. Van, amikor ránk ragyog a nap. Amikor egyenesben vagyunk. Bonhoeffer emlékeztet: „És ha az úton örömöt adsz nékünk, ha szép napod ragyogva ránk nevet, biztasson, intsen sok nehéz emlékünk, hogy életünket szenteljük neked.” Mert nemcsak a bajban kell átállítanunk tudatunkat, hogy az Úr szeretetére és hűségére építsünk, hanem a jó napokban sincs más reménységünk. 

Őbenne, Jézusban van elrejtve életünk. Jézus él, én is vele. Azért élek, mert Jézus él. Nincs magamban életem, hanem csak Jézussal és Jézusért. Ő osztja meg velem életét. Szeretném, ha megismernétek ezt a valóságot. Az igazi szélességet és hosszúságot, magasságot és mélységet – a teret, amelyet az élő, és az életét velünk megosztó Jézus tár elénk. Mert ez az ismeret igazi szabadságot ad. Még akkor is, amikor minden romokban hever kívül és belül. Szabadságot az irgalomra, a szelídségre, szabadságot a reménységre. Mert erre hívott el minket Isten. Ámen.