Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Fcs, 2025. május 18. 
	                                                                  Húsvét ünnepe utáni 3. vasárnap Ézs 12. 

Énekeljetek az Úrnak új éneket, mert csodálatosan cselekedett! Zsolt 98:1.
Más fordítás azt mondja: mert csodákat tett. És folytatja: jobbja szabadulást szerzett. 
Ez a vasárnap az éneklés vasárnapja – pontosabban felszólító, biztató vasárnap: Énekeljetek! Mert nem az éneklésre esik a hangsúly, hanem az éneklés indokára, arra a csodára, amit az Úr tett. Illetve arra az örömre esik hangsúly, ami a keresztyén életünket átjárja.
Amikor megvizsgáljuk magunkat, azt gondoljuk végig, mi minden gátolja az éneklésünket – fizikai adottságok hiányánál kívül. Szemérmesség? Visszafogottság? Szürkeség és megszokás? Az öröm hiánya?

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!

A két lekcióban nem esett szó éneklésről. Még Isten-dicséretről sem. Pedig azok a vasárnap igéi évszázadok óta. Még mielőtt a vasárnapot elnevezték volna. De az Ószövetség beszél éneklésről, a bevezető zsoltárunk is bátorít az éneklésre. Onnan kapta a vasárnap a nevét. De tényleg a lényeg nem az éneklésre esik, hanem az éneklés okára, Isten cselekvésére. 
Azt mondja Ézsaiás próféta: Bár haragudtál, elmúlt haragod, és megvigasztaltál. És ezt olvassuk: Isten az én szabadítóm, nem rettegek. Meg ezt mondja: Örvendezve fogtok vizet meríteni a szabadulás forrásából.
S persze lehetne keresgélni Izráel történetéből, hogy mikor is íródhatott ez az ének. De inkább azt keresem, hogy mi tudjuk-e ezt énekelni. 
Egy férfi, aki kb. százhúsz napja szabad – azaz nem tartja fogságban a szenvedélye – ő tudja, mit jelent a szabadulás. A nő, aki egy hónapja kilépett az erőszakos kapcsolatból, ő tudja, mit jelent a szabadulás. A fiatalember, aki néhány műtét, kemo kezelés után visszatérhetett a munkájába, ő tudja mit jelent a szabadulás. 
De vajon mit jelent nekünk? Azt mondjuk: Jézus megszabadított a bűntől és haláltól. De sem a mások bűnei, sem a magunk hibái, esetlensége, gyengesége – nem múlt el. Továbbra is körülvesznek. Mit jelent, hogy Jézus megszabadított a bűntől? Ismerjük-e a szabadulás örömét, ahogy a példabeli férfi, nő és fiatalember? S ugyanígy: nem rémít-e továbbra is a halál. Nemcsak saját halandóságunk, hanem szeretteink halálának esélye? Mit jelent, hogy Jézus megszabadított a haláltól? Ismerjük-e a szabadulás örömét? 
S nem akarok senki helyett válaszolni, Senkit rábeszélni, hogy bizony ismered, testvér. Jakab levele bátorít minket: Minden jó adomány onnan felülről, a világosság Atyjától száll alá. Ha a szabadulás örömére vágyunk, az onnan felülről, az Istentől való. Istenre vágyunk. A Szentlélekre vágyunk. Pünkösdre vágyunk. 
Mert egyedül a Szentlélek győzi meg a világot a bűn, az igazság és az ítélet tekintetében, vagy a mostani fordítás szerint: leleplezi a világ előtt, mi a bűn, mi az igazság és mi az ítélet – mondja az evangélium. Egyedül a Szentlélek győz meg minket is. 
Aki több napos éhezés után / kenyérre gondol: / valódi kenyérre gondol.
Aki egy kínzókamra mélyén / gyengédségre áhítozik: / valódi gyengédségre vágyik. // S aki egy vánkosra borulva / nem érzi magát egyedül: / valóban nincsen egyedül. – írta Pilinszky János. 
S amikor a Szentlélek meggyőz minket, amikor Jézust dicsőíti nekünk, akkor megszületik bennünk is az ének: Hálát adok neked, Uram, mert bár haragudtál rám, elmúlt haragod, és megvigasztaltál.
Mert mi ugyan nem változunk (hacsak jobban nem vigyázunk ruhánk tisztaságára), és körülményeink sem változnak, egyedül Istentől – onnan felülről – ered az a békesség, öröm és reménység, amely minden nyomorúságunkat felülmúlja. Hálát adok neked, Uram, mert bár haragudtál rám, elmúlt haragod, és megvigasztaltál. A két mondatrész között nincs semmi – nincs megtérésről szó, bűnbánatról szó, nincs jóvátételről szó. Egyedül Isten cselekszik, ingyen, érthetetlenül, és adja békességét és örömét. 
Valahonnan innen származik az ének, az Isten-dicsőítés. 
Annyit még szeretnék mondani, hogy ez az élmény, a szabadulásnak ez a csodája nem mindennapos élményünk. Lehet, hogy egész életünkben egyszer adatott. És mint minden élmény ez is megszürkül, ha nem idézzük fel magunkban újra és újra. Talán ezért vált az ézsaiási prófécia is többes szám második személyre, kijelentő módból felszólítóra: Adjatok hálát az Úrnak, hirdessétek nevét! Adjátok tudtára nagy tetteit a nemzeteknek! Hogy újra és újra emlékezzünk arra a csodára, hogy valóban megszabadított az Úr: örök életre hívott el minket. Ámen.