Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Fcs, Szfvár 2025. április 20. Mk16:1-8.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Ünneplő Gyülekezet! 

Valaki egyszer megkérdezte Pilinszky Jánostól, a költőtől, hogy hisz-e Jézus feltámadásában, és ha igen, miért. „Mert olyan csendes volt” – válaszolta a költő. „Jézus feltámadásáról szóló evangéliumi tudósításokban nyoma sincs semmiféle győzelmes hangsúlynak. Valami szerény rejtezkedés lengi be az Írás idevágó lapjait. De a szív épp e gyengédségben ismeri fel Mesterét: igen, ez a mi Istenünk, a szeretet Istene! Valaki mintha megszólított volna: megfordultunk – és ott áll előttünk.” – írja Pilinszky. 
Arra számítanánk, ha Jézus feltámad a halálból, akkor megmutatja magát ország-világnak, hogy mindenki lássa meg tisztaságát és dicsőségét. Akik látták és siettették szégyenét és halálát, azok most hulljanak térdre, bocsánatáért esedezzenek. Szóljanak tehát fanfárok, gyúljanak reflektorok, a sötétségre hirtelen törjön fényáradat!
De nem így történt – az asszonyok mentek a sírhoz, és egy ifjú ült az üres sírban. S a döbbenet csendjében ő mondja el a hírt: nincsen itt, feltámadott. Amikor Jézus meghalt a kereszten, megrendült a föld, és sötétségbe borult az ég – amikor feltámadt a halottak közül, akkor nem szólt harsona. A feltámadás olyan csendes volt. Mint ahogy egy virág kinyílik. Mint ahogy a szerelem ébred. Mint ahogyan a hajnal átsejlik a sötétségen. Mint ahogy a teremtés kezdetén világosság lett. 
Mert csendes volt Jézus feltámadása, de ellenállhatatlan. A virág kinyílt és illata betölti a teret, a hajnal átsejlik a sötétségen, és láthatóvá válik a valóság. Kő és őrség mind hiába eltörött a sírnak zára! 
Ma is csendes a feltámadás. Az a feltámadás is, ahogy minket is életre hív Jézus. Mert amiként később a rettegő, szétfutó asszonyokat megkereste és megszólította – úgy szólít meg minket is. Elfutnánk az asszonyokkal, mert érthetetlen és elképzelhetetlen a hír, hogy Jézust feltámasztotta Isten a halálból. Nem fér bele logikánkba. Elfutnánk, de Jézus megállít, szelíden megszólít, s ha megfordulsz, hát ott áll előtted az Élő.
Elfutnánk nemcsak az ijedtségtől, hanem azért is, mert ha Isten támasztotta fel Jézust a halálból, akkor mégis Jézusnak volt igaza. Amikor az erőszakmentességről beszélt, meg arról, hogy mindenki vegye fel a maga keresztjét, s hogy szeressétek ellenségeiteket. Igaza volt Jézusnak, amikor arra tanított, hogy ne keresd a felebarátod szemében a szálkát, és hogy mindenekelőtt keressétek Isten országát és igazságát. Ha Jézust feltámasztotta Isten a halálból, akkor Jézusnak igaza volt – mi pedig eltévedtünk, rossz úton jártunk – sőt: járunk mind a mai napig. Mennyire elszaladnánk hát a hírre, hogy Jézus feltámadt a halálból – de Jézus megszólít, szőkén, szelíden, mint a szél, és ha megfordulsz, ott áll előtted az Élő Úr. És feltámaszt a hitetlenség halálából, az ellenállás halálából, a tagadás és a kétely poklából. Mert csendes Jézus feltámadása, de ellenállhatatlan. Az Élő életre hív Téged is. 
Hogy az Ő élete legyen látható rajtad. Ezért írja Pál apostol: Takarítsátok ki a régi kovászt, hogy új tésztává legyetek. Takarítsátok ki a rosszaság és a gonoszság kovászát, az önhittség és a közöny kovászát, hogy új tésztává legyetek, Isten mennyei kenyerévé dagadjatok! Nem harsogva, nem rivaldafényt keresve, hanem csendesen – ahogyan Jézus feltámadása csendes volt. S egyértelműen, mint ahogy Jézus feltámadása egyértelmű. 
Jézus élete legyen láthatóvá rajtad. Ahogy az az ifjú fehér ruhában ott ül az üres sírban, úgy öltöztessen Téged is fehér ruhába Jézus, aki legyőzött bűnt és halált, hogy azoknak, akik a halottat keresik, akik feledve az ígéreteket beszerezték már a halottak kenésére való keneteket, akik földre szegezett tekintettel csak azon aggódnak, töprengenek, milyen nehéz is a kő, amely elválaszt a reménytől, a jövőtől, azoknak csendesen és egyértelműen elmondd: Ne féljetek! Nincs itt, feltámadott! És indítsd őket útra, hogy nem a sírkamrában, hanem a hétköznapok Galileájában találkozzanak a feltámadott, élő Úrral. Ámen. 

Selmeczi Györgyné 22 éve éppen ezen a napon, Húsvét ünnepén halt meg
Talán éppen erről a hajnalról, a feltámadott Jézusról szól Váci Mihály verse: Szőkén, szelíden, mint a szél, / jöttömben csendes diadal van, / sebet hűsít fényes nyugalmam, / golyó, szurony, kín sűrű rajban / süvített át, s nem fogott rajtam, / s mibe naponkint belehaltam, / attól leszek pusztíthatatlan, / s szelíden győzök, mint a szél.