Kedd – Mt 21:14.
Köszöntés: Amikor Jézus bevonult Jeruzsálembe, először a templomba ment. Jól ismerjük a történetet, amikor kiűzte a pénzváltókat a templomból. Ezen a három estén igyekszünk mi is ott lenni, ahol Jézus van. Nem külső szemlélőként, hanem résztvevőként átélni a templomtisztítás életújító eseményét. 
Istentiszteletünk elején a 191. éneket énekeljük, a 90. éneket majd az igehirdetés előtt. A végére pedig esti éneket választottam: 05.
Zsoltár: Zsolt 42:2,7-9
Templombetöltés
Jézus megtisztította a templomot. Ezt mind a négy evangélium lejegyezte. S Márk kivételével mindegyik jelzi azt is, hogy a templomtisztítás nem öncélú. Lukács evangéliumában ezt követően Jézus tanított a templomban, Jánosnál csodákat tett. Máté evangéliuma szerint gyógyított.
Tegnap mondtam, hogy nem nekünk kell elbírálni, hogy mitől kell megtisztítanunk életünk templomát; hogy mik az elavult, félrevezető vagy hamis szokásaink, rendszereink. Ez Jézus dolga. Kidobni a régit már a mi dolgunk. De Jézus mond ítéletet. Azért is, mert Ő jobbat ad. Nemcsak felforgat, hanem jobbat ad a régi helyett.
A templomtisztítás nem haragból történt. Bár a tanítványok felidézték a zsoltáros próféciáját: „A Te házad iránt való féltő szeretet emészt engem.” De ez a féltés olyan, mint amikor látjuk egy fiatalnak tehetségét elveszni, és arra sarkalljuk, hogy kibontakoztassa adottságait. A templomnak is megvan a maga küldetése. Testünk a Szentlélek temploma – életünknek is megvan a maga küldetése. Miért hagyná Jézus, hogy elveszítsük azt?
Valóban van kockázat. Fel kell adni a biztosat, a megszokottat – és nem tudni, hogyan lesz tovább. De így volt mindig a hit útján: Ábrahám elindult, nem tudván, hova megy. Csak azt tudta: Isten szavára indul el. Zákeus felajánlja vagyonát a szegényeknek, s nem tudja, miből fog ezután megélni. De bízik abban, aki megszólította őt. Van kockázat abban, ha feladom a biztosnak tűnő megszokottat. A farizeusok féltették a status quo-t, amelyben viszonylagos békében éltek Rómával. Pilátus féltette „a császár barátja” címét, ezért adta át Jézust, hogy megfeszítsék. (A történelem iróniája, hogy öt évvel később mégis száműzetésbe került). Van kockázat abban, ha feladom a megszokott életformámat, kapcsolatrendszeremet, gazdálkodási szokásaimat. 
Jézus azonban jobbat ígér a régi helyett. Jobbat – nem biztos, hogy jövedelmezőbbet. A betegek, vakok és sánták biztosan kevesebb jövedelmet – értsd: nulla jövedelmet – jelentettek, mint az áldozati állatok kereskedése. De ahogy azok kikerültek a templomból, befértek már azok, akiknek igazán szükségük volt Isten közelségére. 
Amikor elvisszük a gyerekeket táborozni, nem vesszük el tőlük a telefonjukat. De aki le tudja tenni a telefonját, megtapasztalja, milyen jó személyesen találkozni egymással, rohanni a labda után, szemébe nézni a beszélgetőtársnak, fennhangon énekelni, vagy egyszerűen csak önmagammal találkozni a csendben. 
Jézus jobbat ad. Nem biztos, hogy kényelmesebbet. De beférnek majd életünkbe olyanok, akiket eddig kizártunk. Gondolkodom, milyen is a gyülekezetünk. Mennyire van helye itt bent a sántáknak és vakoknak? Mennyire van helye az elrontott életűeknek, az egyszerűbb ruhába öltözötteknek, a kevésbé iskolázottaknak, a rohangálós gyerekekkel érkezőknek? Azoknak, akiknek talán megszólal az istentisztelet közben a telefonjuk, mert nem tudják lenémítani? 
Amikor Jézus megtisztítja a templomot – akár az épületet, akár a közösséget, akár személyes életünket – akkor helyet ad a gyógyulásra váróknak. Azoknak, akiknek igazán szüksége van Isten közelségére. Ha már nem féltjük saját életterünket, akkor mi magunk is megtapasztaljuk, hogy itt – a templomban és testünk templomában, közösségünkben – itt van Isten. 
Jézus megtisztítja a templomot, és bejönnek a vakok és a sánták – és végre a templom templom lesz. A gyülekezet gyülekezetté növekszik. 
A templomtisztítás azért történik, hogy megtöltődjék a templom. Hogy betöltse hivatását a gyülekezet. Hiszen én is így jutottam hitre, így kerültem a gyülekezetbe: beteg voltam, tanácstalan voltam, nem láttam az utamat – és Jézus meggyógyított. Ámen.

Uram, olyan könnyen mondom, hogy vágyódom utánad, mint a szarvas a friss forráshoz. Könnyen mondom, amikor hiányaim vannak, amikor beteg vagyok, amikor közelségedet keresem. Most, amikor minden egyenesben van, most arra kérlek, add a Lélek bátorságát, hogy helye legyen életemben a te ajándékaidnak! Ámen.