Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	   Fcs, Szfvár, 2025. április 6.     1.Móz 22:1-14.

Az Emberfia nem azért jött, hogy neki szolgáljanak, hanem hogy ő szolgáljon, és életét adja váltságul sokakért. (Mt 20:28)
Ez a vasárnap Jézust, mint főpapot állítja elénk, aki közbenjár értünk, aki áldozatot mutat be értünk – önmagát adta értünk, hogy mi Isten előtt kedvesek legyünk. 
Ma nem is kellene másra gondolnunk, csak csodálnunk, hogy milyen érthetetlen Istennek ez az irántunk való szeretete. S ahogy önmagunkat vizsgáljuk, ez az ámulat egyre növekszik!
192, 621, 199, 799

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!
Ez a Szentírás egyik legvitatottabb története. S azt tapasztaltam, hogy senkinek sem tudom megmagyarázni. Ezért nem is szeretnék erről ma beszélni. Egyetlen kifejezést emelek ki belőle: Így mentek ketten együtt. S kicsit később még egyszer: Így mentek tovább ketten együtt. Miután megkérdezte Izsák, hol van az áldozatra való bárány, s Ábrahám válaszolt: Isten majd gondoskodik az áldozatra való bárányról, azután mentek tovább ketten együtt. 
Ketten együtt. Kétszer is szerepel a történetben – bizonyára fontos mondat ez. Nem Ábrahám vitte Izsákot, nem hurcolta magával – ketten együtt mentek. 
S azt bizonyosan észrevették a testvérek is, milyen erős szálakkal kötődik ez a történet Jézus szenvedéséhez. Fogd a te fiadat, a te egyetlenedet, akit szeretsz – s Jézus felett is hangzik a mennyei szózat: Ez az én szeretett fiam. S ahogyan rátette Izsák hátára a fát Ábrahám, úgy vitte Jézus is a keresztet. Ahogyan otthagyták a szolgákat, úgy ment kicsit távolabb Jézus is a Gecsemáné kertben imádkozni. Ahogy ők a hegyre igyekeztek, úgy Jézus is a Golgota hegyére ment. S szemben azzal, hogy Izsáknak nem kellett meghalnia, Jézus vállalta a halált érte és értünk. S ebbe a sorba illik bele ez a kifejezés is: ketten együtt. 
Jézust nem kényszerítette az Atya, nem hurcolta magával – Jézus maga ment a hegyre. Fájó szívvel, nehéz terhet viselve – ment a kínos keresztfát vállára véve. Hogy az Atya végtelen hűségét igazolja nekünk. Ahogy Ábrahám sem a maga hitét igazolta, hanem azt a bizodalmat, hogy Isten megtartja ígéretét. Isten hűségét igazolta – mélységeket járva is megbízhatónak bizonyult az Úr. Jézus is  az Atya végtelen hűségét, szavának igazát tette láthatóvá. Mentek ketten együtt. 
Ma erre az egységre figyeljünk oda. Hogy az Atya és a Fiú egy. Együtt mennek. Nem Isten az áldozó és Jézus az áldozat. Hanem Jézus az áldozó és az áldozat, aki önmagát áldozta fel értünk. Nem Isten haragját kell elfordítani – hiszen Jézus és az Atya egy, együtt mennek – hanem a mi szívünket kell az Atyához téríteni. Jézus nem az Atya szívét változtatja meg, hanem a mi szívünket tisztítja meg a holt cselekedetektől, hogy szolgáljunk az élő Istennek – ahogy a Zsidókhoz írt levélben olvastuk. Azzal mossa szívünket tisztává, hogy szenvedésével, halálával és feltámadásával az Atya hűségét mutatja be. Az Úr szava igaz, és minden cselekedete hűséges! 
Böjt van. Vannak, akik önként lemondanak valamiről, hogy jobban odafigyeljenek Istenre. Vannak, akik nem tartják a böjtöt, mert örvendeznek, hogy életük megannyi ajándékában tetten érhetik Istent. Milyen boldogok ők! És vannak, akik nem önszántukból böjtölnek, hanem azért, mert elvétetett tőlük, amit vagy akit szeretnek, ami vagy aki fontos volt számukra. Leginkább Ábrahám helyére tudják magukat képzelni, s ők tudják, nem kérdés, hogy oda szabad-e adni, amit vagy akit szeretnünk. Ha indulni kell a Morijjá-hegyére, akkor indulni kell. Akkor is, ha foggal-körömmel ragaszkodunk. Legyen imádságunk ekkor Vihar Béla verse, az eretnek esti éneke: „Atyám, atyám, ki vagy a mennyekben, ó, könyörülj, ne próbálj meg engem, ne mérd meg az erőm, igazam. S ha mégis a mélységbe kell mennem, óvd meg éretted való szerelmem – ismételvén kínod, ámen, ámen.” Tartson meg minket az Úr a hitben, tisztítson meg a holt cselekedetektől, az életet, a közösséget, a bizalmat rontó cselekedetektől és szavaktól Jézus áldozata, hogy az élő Istennek szolgáljunk. 
Mert Istennek az az akarata, hogy Vele együtt menjünk, az Atya és Fiú közösségében most is, s akkor is, amikor már lefelé jövünk a hegyről. Ámen.