Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Gárdony, Szfvár, 2025.március 30.  Ézs 54:7-10.

Ha a földbeesett búzamag nem hal meg, egymaga marad, de ha meghal, sokszoros termést hoz.
Jézus önmagáról mondja ezt. Neki kell meghalnia, hogy termést hozzon: azaz minket Istenhez vezessen. Hogy megbékítsen minket Istennel. Hogy ne haragudjunk rá, és ne féljünk tőle. 
Ma amikor megvizsgáljuk magunkat, legyünk őszinték, és keressük meg azokat az eseményeket, amelyek miatt harag vagy félelem van bennünk – talán a sorsunkkal szemben, talán Istennel szemben, talán valaki másra vetítjük azt. 
Köszöntöm gyászoló testvéreinket is, akik Nagy Júliára, Mátyás Editre és Kósa Lászlóra emlékezve jöttek ma közénk. 
Istentiszteletünk elején Kósa László nagytiszteletű úrra emlékezve énekeljük az 53. éneket, azt követően a 620-as rendet használjuk majd, a főénekünk pedig a 357. ének lesz. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Kétszáz dénár árú kenyér sem lenne elég, hogy együnk egy keveset! 
Amennyi szükséget szenvedünk – akár egyénileg, akár gyülekezetként, akár emberi közösségünkben – nincs megoldás gondjainkra, az egyiken túllendülünk, s ott a másik, az egyik éppen elhalkul, máris kiált a következő. 
Kétszáz dénár árú kenyér sem elég!
És talán úgy érzed, te vagy az a kisfiú, akinél van öt árpakenyér és két hal. De olyan kevés, amid van. Olyan jelentéktelen, amit adni tudsz a hitedből. Ki is nevetnének a többiek, ha elővennéd, amit pedig tapasztaltál is, hogy Jézus békességet ad, hogy nála reménységet találtál. S mégis, Jézus most biztat, hogy hozd ide, oszd meg a többiekkel, akiknek talán még ennyi sincs a tarisznyájukban.
Vedd elő kicsiny hitedet! Lehet, hogy már lehurrogtak néhányszor, hogy ne papolj már, vagy sajnálón mosolyogtak, s intettek, hogy majdcsak abbahagyja ez a szenteskedő. Mégis, vedd elő kicsiny hitedet, mert most erre a kevésre van szükség! És Jézus kezébe veszi, megáldja, és szétosztja, hogy mindenki jól lakjék vele, hogy beteljék a reménység örömével! 
Olyan kevés van nálam – nem tudok okos dolgokat mondani sem a világ gondjaira, sem egyéni küzdelmeinkre. Nem merem mondani a betegeknek, hogy majd lesz jobb, és nem merem hirdetni, hogy lesz majd szőlő, lágy kenyér. Azt tudom adni, amim van, amit én magam is kaptam. Talán szüleim rakták tarisznyámba, gondoskodó atyai kéz. A Szentlélek csúsztatta bele szívembe – azt adom nektek, testvéreim. Jézust. 
Mindig hittem Istenben. De eljött az a pont, amikor ez nem volt elég. Egy pillanatra elhagytalak – vallja be ő is. S ez a pillanat elég volt ahhoz, hogy a templomot lerombolja az ellenség, és az egész népet fogságba vigyék. Rövid időre eltakartam arcomat előled – mondja az Úr – s ez a rövid idő hetven esztendeig tartott. Azóta tudom, lehetnek az életben olyan pillanatok, amikor kevés, hogy hiszel Istenben. 
Valahol ebben a mélységben – a minden elveszett mélységében – értettem meg, hogy nekem Isten elérhetetlen messzeség, akivel nem tudom mit kezdeni. Jézusra van szükségem. Arra a Jézusra, aki alatt szintén megmozdultak a hegyek, aki nem véletlenül keveredett ebbe a minden összedőlt világba, hanem azért merült bele, hogy velem találkozzék. Hogy amikor meghalt a kereszten harminchárom évesen, akkor az ilyen embereket kereste, akik alatt megrendült a föld, és meginogtak a halmok. Őmelléjük állt Jézus, keresztet és halált elviselve. 
Amikor Ő tisztán, bűntelenül, ártatlanul vállalta a halált, akkor odaállt mellénk, akik persze igyekszünk jók lenni, de nem mindig tudunk jól szeretni, önzetlenül élni, és összeveszünk, és felőröljük az életünket… Mellénk állt. 

Jézusra van szükségem – és amikor Jézust így megismertem, akkor döbbentem rá, hogy igen, a hegyek megrendültek, a halmok meginogtak, semmi sem maradt biztosan – csak Isten hűsége, ahogy Jézusban mellém állt. 
Őt tudom most adni. Jézust. De hiszem – mert tapasztaltam – hogy Ő elég. Isten békességének szövetsége nem inog meg. Nem tudom, mikor lesz majd jobb. Nyugodtabb idő. Nem tudom. Csak azt tudom, hogy ebben a mélységben, szomorúságban, megtörtségben ott van Jézus. 

Ő, a földbeesett búzaszem, aki meghalt, sokszoros termést hozott. Te is termése vagy, akit halálával hitre hívott, akit Istenhez vezetett, hogy ne félj tőle és ne haragudj rá, hanem ígéreteinek reménységéből nyerj erőt. S azt, amid van, azt a kicsiny hitet bátran oszd meg másokkal. Mert az Úr békességének szövetsége nem inog meg!Ámen.