Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.   	Fcs, 2025. március 23.    1. Kir 19:1-9.

Aki az eke szarvára teszi a kezét és hátratekint, nem alkalmas az Isten országára. Lk 9:62. 
A nem után jöjjön az igen: nem hátra tekintünk, „szemem állandóan az Úrra néz” – mondja a zsoltáros. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Hadd álljak meg a történet közepén. Mert azt ismerjük, amikor fáradt az ember, és arról is tudunk bátorító szavakat mondani, hogy annak az ételnek erejével ment negyven nap és negyven éjjel. Talán még fogok is erről beszélni.
Most azonban hadd álljak meg a közepén. Amikor Illés újra elaludt, és az angyal újra felébresztette. Ahogyan a Gecsemáné kertben is, amikor Jézus hátrahagyta tanítványait, elment imádkozni, és visszatért, és ismét alva találta őket. És ahogyan gyakran tapasztaljuk saját életünkben is. Hogy eltelik egy hét és még egy hét, és mintha semmi nem változnék – ugyanolyan fáradt vagyok, ugyanúgy nem jutok dolgaim végére, nem lettem jobbá, a hitem sem erősödött. Pál olyan bátorítón írja az efezusiaknak: Egykor sötétség voltatok, most azonban világosság vagytok. Mintha ez menne egyik pillanatról a másikra, mintha meg tudnánk változni egyik napról a másikra. De ez nagyon ritkán történik így. Ezért fontos ez a középső rész: Illés újból elaludt, és az angyal újra felébresztette. És ismét enni, inni adott neki. 
Két fontos hír, az első: nem egyből terem a gyümölcs. Hanem előbb kipattan a rügy, aztán virágba borul a fa, s lassan növekedni kezd a termés, és majd nyár közepére megérik. A világosság gyümölcse sem terem egyik percről a másikra. Ha fáradt vagy, aludj egyet. S ha reggel nem találod fejednél a cipót és a kelyhet, akkor se ijedjél meg. Ha úgy gondolod, hogy szívedben még a gonosz lélek ott tanyázik – legalábbis valami maradt még ott benne –, ne gondold, hogy Jézus ne volna azért erősebb a gonosznál. 
S ez a másik fontos hír: ha te nem is észlelsz változást, Istennek mégis terve van veled. Hiszen Illéshez sem értek követek, hogy Jezábel végül megenyhült, s nem fenyegeti többé őt. És nem adták hírül Illésnek azt sem: Ne félj, Illés, hiszen az egész nép megtért Istenhez, veled vagyunk, nem értelmetlen a munkád közöttünk. A külső körülmények nem változtak – s azt sem tudjuk, hogy Illés félelme vajon enyhült volna. Csak azt tudjuk, hogy annak az ételnek erejével ment negyven nap és negyven éjjel az Isten hegyéig.
Lehet, hogy ma úgy fogalmaznánk: Illés összeszedte maradék erejét. De a régiek nem ezt írták. Hanem így: annak az ételnek erejével ment Illés. Nem Illésnek volt ereje, hanem az ételnek. Nem mi vagyunk a világosság, hanem világosság vagytok az Úrban. Nem a megtisztult ember őrzi meg a maga tisztaságát, hanem Jézus őrzi meg szívünk tisztaságát, ahogyan bennünk lakozik. 
Annak az ételnek erejével. Ezért ne nézz hátra, testvérem. Ne nézz vissza, magadra, mert kétségbe fogsz esni. Aki az eke szarvára teszi kezét, és hátratekint, nem alkalmas Isten országára. Aki azt nézi, kicsoda ő, mit tud elérni, mennyi ereje van – az kétségbe fog esni. Hanem nézz előre, Jézusra. Ahogy a zsoltárban vallottuk: szemem az Úrra néz szüntelen. Őrá, Isten Bárányára, a megfeszített és feltámadott Jézusra tekints, akiben szövetséget kötött veled az Isten, akiben világosságot gyújtott a te szívedben is, hogy gyümölcsöt teremjél: csupa jóságot, igazságot, egyenességet. S talán nem megy egyik napról a másikra, s talán évek alatt sem érzel magadban változást, mégis Jézusért igaz terád is: a világosság gyermekei vagytok. Nézz Jézusra, s magadat is csak benne lásd – hiszen belé merítettél a keresztségedben, ő járt át, amikor a Szentlélek hitet gyújtott a szívedben.
Annak az ételnek erejével ment Illés egészen Isten hegyéig. Erre a célra nézz, amelyre elhívott Isten. Ahová el is vezet annak az ételnek erejével: Jézus Krisztus éltető evangéliumával. Ámen.