Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. Gárdony, Szfvár, Fcs. , 2024. július 14. Rm 6:19-23.

Ezért tehát nem vagytok többé idegenek és jövevények, hanem polgártársai a szenteknek és háza népe Istennek. (Ef 2:19)

Erdős Imre 
47. ének Mely igen jó…

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!

Arról a napról napra bennünk lévő feszültségről szeretnék beszélni, ami miatt rokonszenvesek a tanítványok, amikor a 4000 ember megvendégelésével kapcsolatban kifejezik aggályaikat. Előtte már ötezer embert is táplált Jézus, akkor a tanítványok kérésére – most azonban Jézus biztatja őket, hogy nem szabad étlen-szomjan elengedni a sokaságot. S akkor is csak öt kenyerük volt és két haluk, most sincs több hét kenyérnél és kevés halnál. Első olvasatra talán furcsálljuk a tanítványokat, miért nem tanultak az ötezer ember megvendégelésének történetéből, valójában nagyon is rokonszenvesek, merthogy az észérvek és a hit ütközik bennük – ahogy bennünk is annyiszor. 
Táborozni voltunk 75 gyerekkel. Aláírattuk velük a házirendet, többek között a mobiltelefon használatáról is. Mégis vannak néhányan, akik nem tudnak elszakadni a készüléktől. S megszületnek bennünk, vezetőkben a kérdések, gondolatok: el kell tőlük venni a készüléket; a notóriusakat haza kell küldeni, miért nem vagyunk elég következetesek. Tovább is gondoljuk: Istennek is vannak szabályai, s ha azoktól eltérünk, annak következménye van. Vagy Istennek szolgálunk – mondja igénk is – vagy a bűnnek. És mégis, minket, akik annyiszor a bűnnek szolgálunk, akik nem tudunk ellenállni kísértéseinknek, minket mégsem nem szigorával, hanem irgalmával vezet Isten az üdvösség felé.
Talán érzékletes a példa, hogyan vergődünk az emberi ész és az isteni kegyelem sziklái között. Nem csoda, ha a tanítványok nem tudnak hinni, és nem csoda, ha mi is gyakorta fennakadunk a sátán rostáján. 

Ez az ige azonban nem arról beszél, hogy vagy rosszak vagyunk vagy jók. Hanem arról, hogy vagy a bűnnek szolgálunk vagy az igazságnak. Vagy a Sátánnak, vagy Istennek. Nem tudom, tudnánk-e ebben dönteni. Azt tudom, hogy Isten döntött már ebben. Erről szól heti igénk. Nem vagytok többé idegenek és jövevények, hanem polgártársai a szenteknek, és háza népe Istennek. Isten már döntött felőlünk, amikor Jézust küldte ebbe a világba, hogy minket kimentsen a bűn hatalmából. Amikor Jézus értünk elszenvedte a halált,  hogy Isten gyermekei legyünk. Nem a mi döntésünkről van tehát szó, hanem arról – amiről múlt vasárnap is hallottunk – hogy a valósághoz igazodjunk. Azt tartsátok magatokról, hogy szabadok vagytok a bűntől, és szolgái vagytok az igazságnak. 

Mit is jelent az igazság szolgáinak lenni? 
Bizonyosan azt is jelenti, hogy megküzdök magamban a kísértésekkel. Hogy ellenállok a bennem működő rossznak. Mert Istennek tényleg vannak szabályai, amelyeket ismerünk a Tízparancsolatból – hogy szánjuk oda magunkat teljesen Istennek. Pénzünknek tizedét, időnknek hetedét, szívünknek egészét adjuk az Úrnak. Az Igazság szolgájának lenni azt is jelenti, hogy legyőzöm a kényelmemet, a megszokásaimat, hogy felszabadulok a megrögzött gondolataimtól, és nyitottá válok mások felé.
De tudjuk, hogy az efféle igazság, a törvény megtartása nagyon töredékesen megy, és sokszor képmutatóvá, mások ellen ítélkezővé tesz.

Az igazság szolgájává lenni azt jelenti, hogy ugyanazzal az igazsággal, megítéléssel fordulok mások felé, amilyennel Isten fordult felém. 
Életem során számtalanszor átéltem, hogy befogadtak. Hogy elfogadtak úgy, ahogy vagyok. Hogy helyet adtak ott, ahol tehetségem szerint nem lett volna helyem. Hogy nem vagyok idegen és jövevény, hanem polgártársa a szenteknek, háza népe Istennek. Számomra a befogadás az, amivel az igazság szolgájává leszek. A befogadás, amivel kimutatom, hogy kihez tartozom. 
Lehet, hogy a testvérek mást éltek át. Valaki az újrakezdés örömét. Hogy amikor valamiben csődöt mondott, amikor önhibájából zsákutcába került, mégis újat kezdhetett. Hogyne adná meg másoknak is – mint az igazság szolgája – az újrakezdés lehetőségét?
Lehet, valaki azt élte át, hogyan talált békességre sorsának nehézségei között. Hogy valaki tőle kért bocsánatot, pedig ő vétkezett. Lehet, valaki azt élte át, hogy Isten békessége minden távolságot legyőz. Az ő számára az igazság szolgálatába állni azt jelenti, hogy törekszem a békességre, talán saját igazságom árán is. 
Az igazság szolgájává lenni azt jelenti, hogy ugyanazzal az igazsággal, megítéléssel fordulok mások felé, amilyennel Isten fordult felém. 
Nem ítéljük el a tanítványokat. Hiszen mi is küzdünk az ész és a hit feszültségében, az emberi logika és a kegyelem sziklái között. De nem szeretnénk a kegyelemtől elszakadni, hanem azt valljuk, hogy egyedül az ad örök életet. Jézusért. Ámen.