Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Nyáresti áhítat, Szfvár, 2024. július 11. Mt 5:4

A Boldog-mondásokat hallgatjuk végig ezen a nyáron. A Hegyibeszéd kezdete ez. Amikor Jézus leült a hegyen, és odamentek hozzá a tanítványai. Az első tanítása számukra. Mondhatjuk úgy is – magunkra értve – hogy a tanítványság alapja. A meghívás, amelyben Jézus elmondja tanítványainak, mire hívja el őket. 

Áldom az URat mindenkor, állandóan őt dicséri szám.
Az ÚRral dicsekszik lelkem. Hallják ezt az alázatosak, és örülnek.
Hirdessétek velem az ÚR nagyságát, magasztaljuk együtt az ő nevét!
Az ÚRhoz folyamodtam, és ő meghallgatott, 
	megmentett mindattól, amitől rettegtem.
Kiáltott az elesett, az ÚR meghallgatta, és minden bajából kiszabadította.
Az ÚR angyala őrt áll az istenfélők mellett, és megmenti őket.
Érezzétek, és lássátok, hogy jó az ÚR! 
	Boldog az az ember, aki hozzá menekül.
Akik az ÚRhoz kiáltanak, azokat meghallgatja, 
	és kimenti őket minden bajból.
Közel van az ÚR a megtört szívűekhez, és a sebzett lelkűeket megsegíti. Sok baj éri az igazat, de valamennyiből kimenti az ÚR.
Megőrzi minden csontját, egy sem törik el közülük.
 (Zsolt 34: 2-9, 18-21)
Gloria minor
Áldom az URat mindenkor, állandóan őt dicséri szám.

Uram, követésedre hívtál el minket. Boldog bizalommal jöttünk, és élő reménységgel indulunk majd tovább. Erősíts meg minket az útra, hogy reménységünket és bizalmunkat el ne veszítsük! Szentlelkeddel tedd hatékonnyá bennünk igédet, hogy a kísértések között megálljunk a hitben! Ámen.
 
Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 
Boldogok, akik sírnak, mert ők megvigasztaltatnak. (Mt 5:4)

Itt nem örömkönnyekről van szó. Nem a meghatottság, az elérzékenyülés szemet elhomályosító, hangot fátyolozó, de szívet tisztító könnyekről beszél Jézus. Őket nem kell vigasztalni. Hiszen magában a könnyben benne van a vigasz is. 
Most nem is a bűnbánatból felfakadó sírás kerül elénk. Pedig az is a tanítványság velejárója. Amikor Krisztus keresztjét látva eszünkbe jutnak bűneink. Amikor szembesülünk azzal, hogy a kereszten az Igaz szenved a nem igazakért, a Pásztor juhaiért. A bűnbánat könnyei is a tanítványi lét sírása, de most nem erről beszél Jézus. Hiszen a bűnbánat sírását a bocsánat nagysága váltja ki. 
Ebben a mondatban Jézus a fájdalom könnyeiről beszél. 
Nemcsak az evangélium elején, hanem tanítványaitól való búcsúzásakor is elmondja: Ti sírni és jajgatni fogtok. (Jn 16:20) Itt még csak jelzésként, általában beszél a sírásról, ott már egyértelműen a tanítványok sírásáról szól. 
Boldogok, akik sírnak, mert ők megvigasztaltatnak. 

Nem kell sokat beszélnünk arról, hogy miért fognak sírni, vagy miért sírnak máris Jézus tanítványai. Sokkal inkább arról, hogy miként próbálják, próbáljuk elkerülni a sírást. Mert azért próbáljuk elkerülni. 
Azt mondja Jézus tanítványainak: elküldelek benneteket, mint juhokat a farkasok közé. Teljesen különbözőként küld minket Jézus a világba. Ez a másság, a fősodortól való különbözőség okozza a tanítványok szenvedését. Hogy a versengés helyett együttműködnek, az én-központúság helyett Krisztus az Origó, az érdekérvényesítés és önmegvalósítás helyett a közösség – a Jézus körül gyülekező közösség, a Krisztus testének közössége a hajtóerő. Ez azonban idegenségre talál, ellenkezést vált ki, bolondság a világ szemében. Ezért próbáljuk elkerülni azzal, hogy hasonulunk a világhoz. Nem vállaljuk a bárány szerepet, hanem farkassá válunk magunk is. 
A másik, amivel el akarjuk kerülni a sírást, az „értékesnek lenni” alapigényünk kielégítése. Amikor Jézus kiküldi tanítványait, lehetetlen célokat tűz eléjük: tegyetek tanítvánnyá minden népet; gyógyítsátok a betegeket, űzzétek ki az ördögöket, álljatok a kicsinyek és az elesettek mellé. S mi beleütközünk korlátainkba. És nem támad élet kezünk nyomán. És nem változik meg a világ igehirdetésünkre. Nem elégül ki az „értékesnek lenni” alapigényünk. Ezért feladjuk Krisztustól kapott küldetésünket, viszonylagossá tesszük azokat, vagy saját céljainkat állítjuk magunk elé. 

Jézus azonban hív minket: Boldogok, akik sírnak, mert ők megvigasztaltatnak. Ahogyan Pétert bátorította: Ne érdekeljen, mi lesz másokkal, Te kövess engem. Végezd el küldetésedet, mert Isten is elvégzi, ami az Övé. 

Ebben a Boldog-mondásban is önmagáról beszél Jézus. Ő az, aki vállalta, hogy teljesen különbözik a világtól, hogy egyedül az Atya iránt engedelmes – de neki teljesen. Ő az, aki sikertelen – szomorúan elmegy mellőle a gazdag ifjú, és amikor a mennyei kenyérről szól, akkor tanítványai közül is többen nem jártak vele. Ő az, aki sír Jeruzsálem felett, mert hiába akarta összegyűjteni övéit, nem hallgattak szavára. Mégis boldog Jézus, mert megvigasztalta az Atya – a feltámadás erejével, tanítványai összegyűjtésével, s hogy az evangéliumot mégis rájuk bízhatta hatalommal és erővel. 
Vele együtt, Jézussal együtt boldogok, akik sírnak, mert az Atya megvigasztalja őket Jézussal együtt. Ámen. 

Uram, követni indulunk Téged. Adj igényességet és leleményességet, hogy a Tőled kapott küldetésünkről le ne mondjunk, hanem Veled együtt szenvedjük el kudarcainkat és határainkat, és Veled együtt érkezzünk majd célba is. Hogy együtt örvendezzünk színed előtt azokkal, akiket megváltottál és elhívtál gyermekeid szabadságára. Ámen.