Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Fcs, Szfvár, 2024. május 19. Pünkösd 
	                                                                                                             4. Móz 11:11-30.

Nem hatalommal és nem erőszakkal, hanem az én lelkemmel! – mondja a Seregek Ura. 
(Zak 4,6) 
Szeretettel köszöntöm Pünkösd ünnepén gyülekezetünket. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Ünneplő Gyülekezet!

Mintha két szálon futna a történet. Nemcsak ez a történet, hanem a pünkösdi történet is, meg voltaképpen a mi történetünk is. Megvan az emberi szála, és megvan a mennyei szála. S mintha ez a két szál csak olykor-olykor kapcsolódnék egymáshoz. 
Mert ebben a történetben Mózes és Isten ugyan beszélnek egymással – Mózes elmondja panaszát, Isten pedig ígéri, hogy kitölti Mózes lelkét még hetven emberre – de az alapprobléma és a megoldás között semmi valós kapcsolat nincs. Húst akar enni a nép, megelégelte a mannát, elégedetlenkednek, jobb mód után vágyódnak, Mózes pedig már belefáradt a nép vezetésébe, tanácstalan, mit lehetne még tenni. Hát most jön még hetven ember – aki ugyanúgy nem fog tudni semmit tenni. Szóval beszél egymással Mózes és Isten – de a történet két szála, a mennyei és a földi nem kapcsolódik láthatóan. 

A pünkösdi csodának is megvan a földi szála. Az apostolok összegyűltek ugyanazon a helyen. Rendszeresen együtt vannak, bár – így sejtem – tele lehetnek félelemmel, bizonytalansággal és kétellyel. Mégis rendszeresen mennek az összegyülekezés helyére. Nagycsütörtök óta minden nap Márk evangélista házában találkoznak. Kialakult ez a vallási szokásuk. S együtt imádkoznak. Ez a földi szál. Ez az apostolok dolga. 
Mózes dolga, hogy elmondja Istennek, mennyire fáradt, hogy elesettnek és tehetetlennek érzi magát. (Ez azért példaértékű: a legszentebb ember is lehet fáradt, elkeseredett és reménytelen. Hiába az elhívás, a szolgálatba állítás, hiába az addig átélt örömök és eredmények – a legnagyobb vezető is elfáradhat.) 
De ezt elmondja Istennek. Ez Mózes dolga.
Ez az emberi szál. 
Ez az, amit mi is tehetünk. Folynak napjaink. De ragaszkodjunk ahhoz a rendhez, amit kaptunk. Unalmas az istentisztelet – lehet, de ne maradj el, mert ez az, amit te tehetsz: megtartod a rendet. Elfáradtál már a munkádba – lehet, de ne hagyd abba az imádságot, az Istennel való beszélgetést, mert ez az, amit te tehetsz: megtartod a rendet. 
Megbántottak vagy figyelmetlenek voltak veled – lehet, de ne hagyd ott a gyülekezetet, mert ez az amit te tehetsz: megtartod a rendet. 
Ez az emberi szál. 

És közben fut Isten szála is. Minden ott van már elkészítve őnála. Várva vár arra, hogy kitöltse a Szentlelket. Várva vár arra, hogy népét megerősítse. Várva vár arra, hogy a megfáradt, bizonytalan tanítványokat, Mózest, és a mai szolgákat megújítsa. Isten is megtartja saját rendjét. 
Addig nem küldi ki tanítványait, sem Mózest, amíg meg nem erősíti őket. Először szolgáival törődik. S ha te beálltál Krisztus követésébe, Isten szolgálatába, ha földi hivatásodat, családi életedet, önkéntes munkádat, közösségi elkötelezettségedet úgy végzed, mint Isten szolgája, mint tanítvány – Isten először veled foglakozik, téged erősít meg. Ez az ő dolga. Ez az ő rendje – és ő megtartja a rendet. Megtartja ígéretét. 

A pünkösdi történetben Isten műve, Isten szála az is, hogy a sokféle nyelvű nép összefutott. Nem olvasták sehol a hirdetést, hogy ingyen sört osztanak; nem terjedt a közmédián, hogy a világhírű SC fog ott focizni; nem pletykálták a piacon, hogy micsoda érdekes témáról lesz majd szó Jeruzsálemben. Hanem a Szentlélek gyűjtötte egybe a népeket. Nem a tanítványok nagyszerű szervezése volt eredményes, hanem Isten szála beleszövődött a tanítványok életébe. 

Úgy tűnik sokszor, hogy a mennyei és földi szál mintha két külön fonál lenne, ami csak olykor-olykor kapcsolódik. Valójában Jézus teljesen összeszőtte a két szálat. És a Szentlélek legnagyobb csodája, amikor Jézusról tesz bizonyságot nekünk, hogy felismerjük Isten tervét ebben a világban – a gyülekezetünkben, a családunkban, hétköznapi munkánkban. 
Sokszor úgy tűnik, hogy a mennyei és a földi szál mintha két külön fonál lenne. De Jézus egybefonta a mennyet és a földet. S miközben mi megtartjuk a földi rendet – az imádság, az igehallgatás, a gyülekezethez tartozás rendjét – addig Isten is megtartja az övét, és kiárasztja Szentlelkét, Jézushoz köt bennünket, és megerősít küldetésünkben. Ámen. 

Uram, tölts el bennünket az imádság Lelkével, hogy Krisztus éljen bennünk, és benne erőt, célt kapjon életünk. Ámen.