Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.    	Fcs, 2024. február 11.      1. Kor 12:31-13:13

Azután maga mellé vette a tizenkettőt, és így szólt hozzájuk: Íme, felmegyünk Jeruzsálembe, és beteljesedik mindaz, amit a próféták az Emberfiáról megírtak. (Lk 18:31)

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!

Ez így szép. Szerintem a Biblia legismertebb szakasza a Szeretet himnusza. Sokszor halljuk nem-keresztyén környezetben is. Akár esküvőn, akár temetésen, akár születésnapon. Mert szép.
Persze, ha elkezdi csemegézni az ember, akkor már érzékel néhány zökkenőt. 
Az első szakaszt is jól meg kell fontolni: semmilyen vallásosság nem helyettesíti a szeretetet. Semmilyen igazság nem pótolja a szeretetet (ez ugye, már nem annyira egyértelmű), semmilyen gazdasági megfontolás nem nőhet felül a szereteten. (Itt már erős ellenérveink lennének). Igen, a régiek mondtak ilyet: ahol jut négynek, ott ötnek is elég lesz. Most az a kérdés: ahol jut hétmilliárdnak, jut-e nyolcnak is. S mennyi jut akkor kilenc milliárdnak? Szóval tudunk-e mindig szeretettel döntést hozni, hinni, cselekedni, ítéletet mondani?
A második nagy szakasz, amely a szeretet jellemzőit 14 kifejezéssel írja le, 2x7 kétszer a teljesség száma – s azért vannak kérdéseink itt is. Főleg a végével kapcsolatban: Mindent hisz? Mindent eltűr? Mindent elfedez? Vajon nincs-e határa a szeretetnek? Hol válik bolondsággá, naivsággá? S nyilván nem a majomszeretetről, a kényeztetésről beszélünk, de mégis az irgalmasságról, a figyelmességről, a másik javára való lemondásról. És vannak megható történeteink: Jean Valjeantól a Nyomorultakból, Szegény Dzsoni és Árnika Százarcú boszorkájáig. De nyilván nem annyiszor mondjuk el a sokkal többször átélt csalódásokat, amikor lepergett a szeretet a másik emberről, aki inkább kihasználta mások jóságát, minthogy a szeretet átformálta volna. Szóval a második szakaszról vannak kérdéseink. Talán az utolsó mondata ragad meg leginkább: A szeretet soha el nem múlik, el nem fogy – azaz: a szeretet soha nem veszti érvényét, mindig van helye a szeretetnek. Ezen talán érdemes eltöprengeni. 
S végül a mulandóságról és a töredékességről szól a harmadik szakasz. Itt már érződik, hogy nem az egyes ember szeretetéről van szó. Mert az mulandó – jelzik ezt a válások is, a testvérek közti veszekedések – és töredékes is. Legjobb tudásunk szerint is csak részlegesen tudunk szeretni, megkülönböztetően. Valakit előrébb, másokat hátrébb helyezve. A mi szeretetünk mulandó és töredékes – Pál pedig azt írja a szeretetről, hogy megmarad, és teljes. Amiről Pál ír, az tehát vagy egy fogalom: A szeretet – vagy Isten szeretete.

De Pál azt írja az elején: Ezen felül megmutatom nektek a legkiválóbb utat. Szóval mégiscsak rólunk ír – és útról. Ezek szerint a szeretet nem állapot, hanem út. Amelyen elindulunk valahonnan, és valahová eljutunk. A szeretet út, amelyen nem egyedül járunk. Az evangéliumban Jézus meghívja tanítványit: Íme, felmegyünk Jeruzsálembe. 
S mennek együtt – Jézus és a tanítványok. Ez a szeretet útja: Jézus és a tanítványok együtt. A tanítványok Jézus közösségében, Jézus erőterében. Ahogy egy vasszög nem vonzza a többit – de ha a mágneshez tapad, akkor vonzóvá válik maga is. A tanítványok – amíg Jézus közösségében vannak, Jézus szeretetével szeretnek. 
Mennek Jézussal Jeruzsálembe, hogy tanúi legyenek Jézus szenvedésének, halálának és feltámadásának. Mennek Jézussal együtt, hogy lássák a a határtalan szeretet csodáját. Amikor az igaz önmagát adja a nem-igazakért. Amikor a pásztor meghal a juhaiért. Amikor az Örökkévaló halandóvá lesz, hogy a halandóknak örök életük legyen. 
Böjti utunkon elindulunk Jézussal együtt. Felmegyünk Jeruzsálembe, hogy amikor a mi utunk is a szenvedés szikláihoz ér, legyen bátorságunk, reménységünk végigjárni az utat Jézussal együtt, amerre Jézus utat nyitott. Mert a szeretet soha el nem múlik, soha nem veszti érvényét. Ámen.