Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	      Fcs, Szfvár, 2024. február 4. 2. Kor 12:1-10.

Ma ha az Ő szavát halljátok, ne keményítsétek meg szíveteket! (Zsid 3:15)
Arra emlékeztet minket ez a vasárnap, hogy Isten szól, hogy keres minket, s az a célja ennek a vasárnapnak, hogy a süketségből eljussunk az ige meghallására.
Azt vigyük Isten elé, ha nem halljuk Isten szavát, vagy nem szólít meg az ige, vagy ha nincs bátorságunk, erőnk arra, amit az ige mond. 
279, 258, 289

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Az Isten szól. 
1910-ben a skóciai Edinburgh-ban Világmissziói konferenciát tartottak mintegy 1200 résztvevővel. Ez a konferencia a modern kori ökumenikus mozgalmak egyik első alkalma volt. Magyarországot egy metodista lelkész, Mele Ottó képviselte. Az ő jegyzeteiben ezt olvashatjuk: Az bizonyos, hogy a missziói történelemnek új, dicsőséges korszakába lépünk. Rajta, munkálkodjék ki-ki a maga körében úgy, hogy a világ népei mindnyájan nem sok idő múlva megismerjék az Urat. Dicsőséges történelem.. Nem sok idő múlva… Néhai professzorom úgy mesélte: azt mondták: négy éven belül… … kitört az első Világháború. Nemhogy keresztyénné vált volna a világ, hanem a keresztyén Európa bizonyult a legkevésbé istentelennek. 
Az egész európai keresztyénség megroppant. Hiteltelenné vált az egyház igehirdetése. Az addig olyan magabiztos és hangzatos teológiai párbeszédek, előadások elnémultak. 
S ebben a megroppant, megaláztatott helyzetben Karl Barth svájci teológus megjelentette a Római levélről szóló magyarázatát: Isten szól. 
Amikor minden összetört, Isten szól. 
Amikor nincsenek kilátásaink, Isten szól. 
Amikor már háromszor is kértük az Urat olyan gyötrelemmel, mint ahogy Jézus Urunk vérverejtékkel könyörgött a Gecsemáné-kertjében, akkor Isten szól. 

Szól akkor is, amikor a magasságokban járunk. Ahogyan megszólította a tanítványokat is a megdicsőülés hegyén: Ez az én szeretett Fiam, őt hallgassátok! Istennel lehet találkozni akkor is, amikor a harmadik égig emelkedünk, amikor szinte színről-színre látjuk Őt. Szól akkor is kimondhatatlan szavakat, amiket el sem szabad mondanunk. 

Szól a magasságban és szól a mélyben is. Isten szól. 

Lehet, hogy kérdezed: szól-e hozzám is? Lehet, hogy valaki bizonytalankodik, kétkedik: még sohasem hallottam Őt. S persze mondhatnám – mert éppen itt vagyunk a böjti idő kapujában – hogy figyelj jól, teremts csendet magad körül, vagy inkább magadban, meg hogy keresd azokat a helyeket, alkalmakat, ahol és amikor megszólal – akár a gyülekezetben, akár a Biblia olvasásában. 
Mondhatnék tanácsokat, hogyan hallottam én a szavát, amikor a Bibliaolvasó Útmutató napi igéje belém hasított, amikor régi prédikációk megelevenedtek, amikor valami egyszer csak belül megszólalt, kitisztult – de hogyan volna recept arra, hogy Isten szóljon. 
Csak a hit van, a bizonyosság, hogy a mi Istenünk bőkezű, szinte tékozló Isten – ahogy a példázatban Jézus bemutatja Őt – hogy még oda is veti a magot, ahol nincs remény termésre. Ne légy hát bizonytalan: Isten szól!

És szintén a hit bizonyosságával valljuk, hogy az ige nem tér vissza hozzá üresen. Eléri célját. És bennem is eléri célját. Megtermi gyümölcsét. Isten szól, és az ő szava teremtő szó – ahogy a kezdetekről vall a Szentírás. Legyen világosság – és Ő gyújt világosságot a mi szívünkben is. 
Isten szól. Nem mindig veszi le rólunk a terhet. Bár nagyon sokszor élvezzük csodáit, kegyelmes megmentő tetteit. S ha visszanézek életemre, tele vagyok ilyen emlékekkel. De – alázattal megvallva – a közelségét mégis akkor éreztem leginkább, amikor szólt, amikor felelt szavamra. Amikor azt mondta: Elég neked az én kegyelmem. 

Isten szól. Amikor szól, akár magasságokban járunk, akár mélységekben, amikor szól, mindig Jézusra mutat. Aki a magasságból, a mennyből alászállt, és emberré lett. Aki megfeszíttetett. Aki alászállt a halottak birodalmába. Mindig Jézusra mutat Isten szava. Elveszi minden dicsekvésünket, s hiába járunk az egekben, akkor is Jézus irgalmas kezébe vágyakozunk. S ha gyengék vagyunk, tehetetlenek, akkor Ő erős bennünk. 
Isten szól. Lemondunk arról, hogy missziói munkánk nyomán „a világ népei nem sok idő múlva megismerik az Urat”. Csak egyszerűen beszélünk arról, amit nem hallgathatunk el, bár alig elmondható, hogy valóban elég nekünk is az Ő kegyelme, s az ő ereje erőtlenségünkben is célhoz ér. Ámen.