Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	   Szfvár, 2024. január 22.      Lk 10:25-27. 
Egyetemes Imahét 2. alkalom

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Szoktak keresztet vetni?
Ja, nem, azt csak a katolikusok szoktak. Meg néhány régi vágású evangélikus. Régi vágású, merthogy Luther vetett keresztet. Sőt, így írja a Kiskátéban a reggeli és az esti imádságnál: Jelöld meg magad a szent kereszt jelével. Vagy mostanában egyszerűbben fordítják: Vess magadra keresztet, és aztán mondd el a Miatyánkot. 
A ciszter gimiben közös hittanóráink voltak: katolikus és nem-katolikus gyerekek és hitoktatók, és ott Előd atya szépen tanította a keresztvetést. Amikor azt mondod: „Az Atya”, akkor a homlokod tetejét érinted. Mert az Atya a legnagyobb, nagyobb, mint te. Fölötted áll. Aztán azt mondod: „És a Fiú” – és megérinted a szíved magasságában a testedet. Mert Jézusban egészen közel jött Isten. Végül a vállad magasságában mondod: „És a Szentlélek nevében!” – a vállad magasságában, ahol a legszélesebb vagy, mert a Szentlélek belekapcsol ebbe a világba, beléd öleli a világot. 
Ezt ki is próbálhatja, aki szívesen teszi: Az Atya és a Fiú és a Szentlélek nevében! Ámen. 
Így kezdjük és végezzük az istentiszteletet. Így kezdjük és végezzük az imádságot. Krisztus keresztjét magunkra rajzoljuk. S ennek a keresztnek van egy függőleges szára. Amely az eget és a földet összekapcsolja. Krisztus keresztje összekapcsolja az eget és a földet. Az istentiszteleten és az imádságban az ég csatornái megnyílnak, és leereszkednek reánk a földre. Isten ajándékai kiáradnak reánk. Ez nagyon szép. 
Amikor kereszttel megjelöljük magunkat, akkor erre emlékeztetjük magunkat, hogy most figyeljünk a mennyből jövő ajándékokra. Ne a padtársad cipőjét nézzed, ne az érdekeljen, mit szólnak a többiek az éneklésedhez, ne azt figyeld, hogy most fel kell-e állni vagy nem kell felállni. Most arra figyelj, ami a mennyből rád árad. 
Szeresd az Urat, a te Istenedet, teljes szívedből. Mert rád ontja ajándékait. 
Teljes szívedből! – ez olyan érdekes. Amikor az anyagi javakról van szó, akkor azt mondja a Szentírás, hogy add vissza Istennek a tizedét. Kaptál száz forintot, adj belőle Istennek vissza tízet. Amikor az időről van szó, akkor a hetedét kéri Isten. Szenteld meg az ünnepnapot! Időd hetedrészét – szóval kicsit többet, mint a pénzedből – adj Istennek. Szenteld meg az ünnepnapot. De amikor terólad van szó, akkor az egész életedet kéri. Szeresd teljes szívedből. És még mondja, hogy lelkedből, elmédből meg erődből – szóval minden szegmensében, egész lényedben légy Istené. Minden porcikádban, gondolatodban, érzésedben szeresd őt. Mert ő is így szeret Téged. Ezért rajzoljuk magunkra a kereszt függőleges szárát. Odaadta értünk Jézust – teljesen odaadta magát, testét és lelkét, életét. Sőt, a menny minden ajándékát reánk árasztotta. A Magasságos Isten – aki felettünk áll, aki nagyobb nálunk – leszállt közénk, itt van a szívünkben: Jézus Krisztus. 

S akkor rajzoljuk a kereszt vízszintes szárát. Mert amikor a menny minden ajándékát reánk árasztja Jézus, akkor a Lélek ajándékait adja. Mondjuk is: „És a Szentlélek nevében!”. Ott rajzoljuk, ahol a legszélesebb a testünk. Mert Krisztus keresztje is ilyen szélesre tárt kar. S ez a két mozdulat: a függőleges és a vízszintes összekapcsolódik. Nem lehet csak függőleges szárat rajzolni. Az nem kereszt. Az nem jézusi. A függőleges és a vízszintes feltételezi egymást. Nincs egymás nélkül. 
Szeresd az Urat, és szeresd felebarátodat. 
Ez a kettő szétválaszthatatlan. Amikor kezdjük és zárjuk az istentiszteletet vagy az imádságot, akkor is összekapcsolódik ez a kettő bennünk. A menny és a felebarát. De hát nem azt mondja a Szentírás, hogy szeress mindenkit – merthogy azt nem lehet. Hanem azt mondja: szeresd azt, aki éppen melletted van. Aki éppen a te szeretetedre vár, akinek éppen a te irgalmadra van szüksége. Szeress konkrétan. 
Amikor imádkozunk, amikor istentiszteletre jövünk össze – vagy éppen indulunk haza – a kereszt emlékeztet, hogy a mennyei ajándékok azért áradtak ránk, hogy sokakhoz eljussanak. Mert nem lehet egymás nélkül üdvözülnünk. 
Hogyan nyerem el az örök életet? – kérdezte az írástudó. S persze, mi vágjuk rá a választ: úgy, ha hiszel. Egyedül, kegyelemből. S most Jézus mást is mond: Csak a másikkal együtt nyered el azt. Ha megragadod a másik ember kezét. Ha észreveszed a szükségét, ha megszánod, és megállsz mellette. 
Isten nem egyes embereknek készítette az örök életet. Hanem az ő népének. Egy közösségnek. Egy közösségnek, amelynek nincsen – vagy legalábbis nem ismerjük, nem ismerhetjük határait. Amikor azt valljuk: Hiszem az egy egyházat, akkor nem azt reméljük, hogy egyszer megszűnik az evangélikus vagy a református egyház (az utóbbi népszámlálások adatait figyelve ez kb. 2060 táján valósulhat meg Magyarországon), hanem azt valljuk, hogy evangélikusok és baptisták és római katolikusok meg merjük fogni egymás kezét, hogy emberek nem megyünk el egymás mellett, mert egybekapcsol minket Jézus, aki meghalt értünk. 
A kereszt vízszintes szára összeköt minket. Idei imaheti sorozatunkat a Burkina Fasó-i keresztyének állították össze. Akik napról napra bizonytalanságban, életveszélyek között őrzik hitüket. Tudom, nem sokat tudunk tenni értük. Talán ők a példázatbeli bajba jutott ember. A felebarátunk. Akit éppen úgy szeretünk, mint magunkat. Mert a kereszt vízszintes szára összeköt. Egybeölel minket.

Megrajzoltuk magunkon a keresztet. A függőleges és a vízszintes szárát. Lehet, hogy a keresztvetés nem válik szokássá. De a kereszt függőleges és a vízszintes szára minden imádságunknál, minden istentiszteletünknél ragyogjon fel nekünk! Ámen. 

Weöres Sándor: Szembe fordított tükrök
Örömöm sokszorozódjék a te örömödben.
Hiányosságom váljék jósággá benned.
Egyetlen parancs van, a többi csak tanács:
igyekezz úgy érezni, gondolkozni, cselekedni, hogy mindennek javára legyél.
Egyetlen ismeret van, a többi csak toldás:
Alattad a föld, fölötted az ég, benned a létra.
Az igazság nem mondatokban rejlik, hanem a torzítatlan létezésben.
Az öröklét nem az időben rejlik, hanem az összhang állapotában. 

A válasz ott van benned!
Vagy azért kérdezni kell?