Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Gárdony, 2024. január 7. Ézs 42:1-9.

Akiket Isten Lelke vezérel, azok Isten fiai. Rm 8:14.
Ma a szabadságról és a függőségről szeretnék beszélni – pontosabban igéink erről szólnak.
Amikor megvizsgáljuk magunkat, gondoljuk végig kötődéseinket – a nehéz és a könnyen hordozott, a gúzsba kötő és az örömmel vállalt kötelességeinket. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Függőség és szabadság – három igénk ebben a pontban találkozik. A 12 éves Jézus története azt a kérdést veti fel, hogy ki határozza meg Jézust. Apád és én kerestünk – panaszkodik Mária. Jézus pedig visszakérdez: Miért kerestetek, nem tudjátok, hogy apám dolgaival kell foglalkoznom. Aztán végül engedelmeskedik szüleinek Jézus – mondja az evangélium – s mi hozzátehetjük: de nem a függőség engedelmessége ez, hanem szabad elhatározás, a szeretet kifejeződése. 
A levélbeli ige is erről szól: ne igazodjatok a világhoz. Mondhatnánk: ne függjetek a világtól. Pontosabban a világkorszakaitól, a divathullámoktól, a pillanatnyi kihívásoktól. Fabiny Tamás egyik interjújában ezt mondta: Föl kell készülni arra, hogy a korszellem előbb-utóbb nálunk is engedményeket fog követelni az egyházaktól, ezért a hitvallásunkban tisztának kell lennünk. Kiemelt jelentőséget kap a bibliaismeret, a reformáció történetének az ismerete; elengedhetetlen, hogy ezeket az örökségeinket megőrizzük, bármilyen újításon gondolkodunk is el. (https://www.evangelikus.hu/hireink/interju/minden-teren-legyunk-onazonos-keresztenyek) A ne igazodjatok előtt azonban azt mondja Pál apostol: okos istentiszteletként szánjátok oda magatokat – szóval nem arról beszél, ami ma szintén divatos szólam, hogy szabad vagyok, mindentől független, hanem azt vallja: azért vagyok szabad, mert az egytől, az Úrtól függök. Mert neki teljesen le vagyok kötelezve. 
Az ószövetségi szakasz pedig a két másik igét összekapcsolja. Az evangélium Jézus kötődéséről és szabadságáról beszélt, a levélbeli ige a keresztyén ember kötődéséről és szabadságáról szól. Ézsaiás próféta pedig azt mondja: ez a kettő összekapcsolódik. Az Úr szolgája, aki igazán, hűen hirdeti a törvényt, akit nem lehet megakadályozni, míg a törvénynek érvényt nem szerez a földön, az Úr szolgája ad szabadságot: látást a vakoknak, szabadulást a foglyoknak. Őbenne ajándékozza meg az Úr világosságával a nemzeteket. Dicsőségemet nem adom másnak, dicséretemet a bálványoknak – mondja az Úr. Azaz tőle függ minden. 
Vannak, akik számára Isten is bálvány. A vallásosság bálvány. Akik nem függenek Istentől, hanem birtokolják Istent. Akik úgy tekintenek rá, mint tulajdonra, mint a Harry Potterben a házimanókra. Csak szólni kell, s már ki is szolgál. Jézus azért jött, hogy megszabadítson bálványainktól, hogy ne függjünk a világtól, a korszakunktól, hanem egyedül az Úrhoz kötődjünk. Az Úrhoz kizárólagosan, teljesen kötődjünk, ahogy az első nagy parancsolat is mondja: teljes szívedből, teljes lelkedből, teljes elmédből!
Ézsaiás próféciáját magyarázva sokan gondolkodnak, kiről is szólnak ezek a jövendölések. Az 5. verstől kezdődő részt könnyen be lehet azonosítani: ott Círusz perzsa királyról beszél a próféta. A többi szakaszt azonban nem lehet beazonosítani. Mi, keresztyének, Jézusra értjük. Jézus is többször utalt ezekre a jövendölésekre, hogy mindez benne valósult meg. 
S ezt szeretném még hangsúlyozni. Jézusban megvalósult ez az ígéret. Nem elméleti teológia, nem életmód vagy világnézet kérdése ez. Hanem ez megvalósult. Jézus – az Úr szolgája – eljött, és igazán hirdette a törvényt, nem törte össze megrepedt nád életünket, szabadon engedte a foglyokat. 
Ez történelmi esemény. Ahogy a karácsony – nem várjuk már, hogy megszülessék a kis Jézus, mert megszületett Betlehemben. Ahogy a Vízkereszt történelmi esemény: nem kell újból megkeresztelnünk Jézust – mert már megtörtént. S nem kell várnunk arra sem, hogy Jézus majd megszabadít függőségeinkből, mert már megtette ezt. Hanem éljünk ezzel a szabadsággal, mikor senki mástól nem függünk – bár a jó rendet szeretetből és tiszta szívvel megtartjuk –, hanem csak egyedül Istentől. Neki azonban odaszánjuk testünket-lelkünket okos istentiszteletként. Ámen.