Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Szfvár, 2023. október 15. Mt 12:9-14. 

Erős vár a mi Istenünk!

A mai evangéliumunk így kezdődik: Onnan eltávozva, Jézus bement a zsinagógájukba” Itt vagyunk az Összegyülekezés házában. Találkozunk egymással. Kicsit beszélgetünk régi ismerősökkel, megismerkedünk azokkal, akikkel még nem találkoztunk. Hiszen ugyanazzal a céllal jöttünk: énekkel és imádsággal Istent imádni. 
Jézus pedig bejön a zsinagógánkba. Itt van, hogy találkozzunk vele. Akár régi ismerős, akár most várjuk először. Itt van, hogy találkozzék velünk. Hogy tanítson. Itt van, hogy gyógyítson. Itt van, hogy életet adjon. 
Ezzel a reménységgel köszöntöm gyászoló testvéreimet, akik Vágó István Tamásnéra emlékezve jöttek ma közénk. Jézus itt van, hogy vigasztalást adjon. 
(Kata köszönti a keresztelősöket)
Kezdő énekünk a 291. ének lesz, azt követően a 628-as rendet használjuk majd. 

Gyónás előtt: 
Jézus bement a zsinagógájukba. Nem az övé a zsinagóga. Az a miénk. Amikor Máté evangélista így írja le „Zsinagógájuk”, akkor azt is kifejezi, hogy Jézus egészen más, mint amik mi vagyunk. Nekünk szabályaink és elveink vannak. Szombaton nem szabad dolgozni. Vasárnap nem szabad füvet nyírni. Vasárnap délre főjön meg a húsleves! A becsületes emberek konzervatívok. A gondolkodó emberek szabadelvűek. Hát ez miért hajtott elém indexelés nélkül? 
Szabályaink és elveink vannak, azok rácsain át méregetjük egymást. 
Jézus pedig minket lát, és rajtunk keresztül tekint a szabályokra. A szeretet szemével néz reánk, és a szeretet ad mértéket a törvény értelmezésére. Ezért foglalja így össze a parancsolatokat: 
Szeresd az Urat, a te Istenedet teljes szívedből, teljes lelkedből és teljes elmédből! Ez az első és a nagy parancsolat. A második hasonló ehhez: Szeresd felebarátodat, mint magadat. Ez a két parancsolat tartja az egész törvényt és a prófétákat! 
Jézus itt van közöttük, hogy szeretete átformálja gondolkodásunkat!
Most gondoljunk méltatlanságunkra, és valljuk meg bűneinket!

Adjunk hálát az Úrnak!
Köszönjük Urunk, hogy megbocsátottad vétkeinket. Megszabadítasz múltunktól, és arra az újra hívtál el, ami Te vagy. Eddig méricskéltük egymást, és mértékeink durva falakat építettek közénk. Most szereted tágas tere áll előttünk. Szinte szédít ez a tágasság. Szentlelkeddel vezess minket, hogy eligazodjunk abban a világban, amelyet irgalmad tárt elénk. Ámen. 
(Ez után következik a zsoltár)

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Nagyon fontos az a példázat, amelyet Jézus mond ebben a történetben a verembe esett bárányról. Mert azonnal feltűnik, hogy nem teljesen illik arra a helyzetre, amelyre Jézus alkalmazza. Itt a gazda egyetlen bárányáról van szó. Az a beteg ember azonban nem az egyetlen. Ott vannak körülötte sokan. Ők is Isten emberei. Ahogy mi is sokan vagyunk itt – azzal a bizonyossággal, hogy mi is Isten gyermekei vagyunk. Meg vagyunk keresztelve – ott a pecsét rajtunk, hogy Őhozzá tartozunk. 
Jézus mégis egyetlen bárányról beszél. Fontos ez. És ezt az örömöt szeretném megosztani testvéreimmel. Hogy bármekkora nagy tömegben vagyunk is, bármilyen sokan jövünk is ide a templomba – mégis úgy tekint ránk Jézus, mint egyetlenekre. Nem egy vagyunk a sok közül. Nem csupán egy kis pont, egy káposztafej, hanem az egyetlen. S nem erőltetett magyarázata ez az igének, hiszen úgy folytatódik az evangélium, hogy Jézus kiment a templomból, sokan követték őt, és ő meggyógyította mindnyájukat. Ezzel a sok emberrel is úgy  bánt, mint egyetlenekkel. 
Jézus szemében egyetlenek vagyunk. Úgy vigyáz ránk, mint akikből nincs több. Nem mi vagyunk a többiek, akikből sok van. Hanem mi vagyunk, akik Jézus számára egyetlenek vagyunk. 

S mivel egyetlenek vagyunk, ezért ismer bennünket. Azonnal meglátja, hogy gyógyításra szorulunk. Mennyire próbáljuk takarni hibáinkat, gyengeségeinket! Sminkeljük az arcunkat, fejünk kopaszságára húzzuk hosszú hajszálainkat, nem merünk beszélni arról, ha rossz anyagi körülmények között élünk, ha meginogtunk a házastársi szeretetben, ha kevés az erőnk, és kezdünk kifáradni, elfásulni a hivatásunkban. Jézus azonban ismer minket. Azonnal látja, hogy sorvadt a kezünk. De nem pellengérre állít, hanem gyógyít. Életet ad – saját élete árán is. Jól látja, hogy elveszettek vagyunk őnélküle. Jól látja, hogy jobb esetben pillanatnyi örömök és sikerek éltetnek, mint egy vágott virágot; rosszabb esetben keresztről keresztre szállunk. Jól látja szükségeinket – és odaadja életét értünk, hogy mi meggyógyuljunk. Azért jött be ide, a templomunkba, az összegyülekezés helyére, hogy meggyógyítson. Mert számára te is az egyetlen vagy!

Jézus azért jött közénk, hogy meggyógyítson. Hogy az óembert levetkezzük, és felöltözzük az újat. Hogy ne a szabályainkon és elveinken keresztül lássuk a  másik embert, hanem úgy, ahogy Jézus minket: szeretetén és irgalmán keresztül. Jézus gyógyítani jött. 
Ennek az evangéliumbeli férfinak sorvadt kezét gyógyította meg. Van, aki elmesélte, hogy őt az idegenségből gyógyította meg: hogy úgy tudjon nézni mindenkire, mint Krisztusban testvérére. Van, aki elmondja, hogy az érzékenységéből gyógyította meg, hogy őszintén tudjon örülni mások örömének. Van, akit a szótlanságból gyógyított meg: ki tudja fejezni gondolatait. 
Jézus lényünk alapjaiban gyógyít minket e világ fiaiból Isten gyermekeivé, magához térít, átformálja gondolatainkat, hogy úgy tudjunk szeretni, ahogy minket is szeret mennyei Atyánk. Ámen.