Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Gárdony, 2023. szeptember 27. 1. Tim 6:5-11.

Minden gondotokat őreá vessétek, mert neki gondja van reátok! – 1. Pt 5:7

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Az az érdekes, hogy a haszonlesés kísértését Pál apostol nem a gazdagokkal kapcsolatban írja. Hanem a szegényekkel, pontosabban a szolgákkal kapcsolatban. De látjuk is a történelem – vagy akár saját személyes élettörténetünk – folyamán, hogy milyen gyakran a kevésbé jó anyagi helyzetben lévők a maguk elégedetlenségeit, Istentől, a hittől elszakadt tetteiket „megkeresztelik”, és az igazságért folytatott küzdelemnek állítják be, mintha Isten eredeti rendjét állítanák helyre, vagy lenne küldetésük helyreállítani. 
S azért javítottam magam, hogy nem szegényekről, hanem a szolgákról van szó, mert van valódi szegénység. Valódi betöltetlen szükséglet. Nem olyan, ami a még gazdagabbakhoz képest válik elégedetlenségünk forrásává, hanem ami valóban nélkülözésre kényszerít. És engedtessék meg őnekik a kiáltás joga, akár Isten felé, akár a kormányzás felé. 
Két példa – az egyiket Svájcban éltem meg, amikor Genfben lehettem ösztöndíjas. Akkor itthon épp a rendszerváltás folyt, ott azonban soha nem látott autócsodákat, számítógépeket láttam, amiről tudtam: az ösztöndíjamból soha nem tudom azokat megvenni. Mérhetetlen vágy volt bennem – és tehetetlenség. Iszonyú szegénynek éreztem magam – pedig mindenem megvolt: lakhatás, étel-ital, tanulás, könyvvásárlásra sok száz frank. Mennyire viszonyítás kérdése csupán a szegénység vagy a szükség. 
A másik példa nem saját tapasztalat, hanem unokahúgomé, aki egy fél évet töltött Kenyában. Egyszer elfogta őt a honvágy. Az emiatti levertségét meglátta egy fiú, s megtudta, mi a baj – derűs arccal vigasztalta. S később kiderült, az a fiú két napja egyáltalán nem evett. A honvágytól szomorút vigasztalta – ő maga pedig sokkal elkeseredettebb lehetett volna éhsége miatt. Ez valódi szegénység – és gazdagság megelégedettséggel. 

A gazdagokról is van szava Pál apostolnak – bizonyosan azért, mert ő is látta a valódi szükséget. Mert a gazdagoknak Isten azért adott többet, hogy gondoskodjanak a szegényekről. Nem vagyonuk elherdálására – azonnal szétosztására – késztet, hanem a gondoskodó gazdálkodásra. Hadd emlékeztessek az északi protestáns országokban – Hollandiától Svédországon keresztül Finnországig elterjedt puritanizmusra, annak kitisztult, egyszerű életformájára, nemes egyszerűséggel épített otthonaira, amely még a XX. század közepéig is jellemezte ezeket a tájakat, népeket. Ott a kegyesség nemcsak anyagi gazdagságot, hanem lelki gazdagságot is adott. 

 A levélben és az evangéliumban most az anyagi javakról esik szó – a Szentírás nem szégyenlős, hogy ne merne a pénzről beszélni. Hadd merjünk mi is olvasni és érteni belőle. De túl is látni rajta. Ha saját magunkat vizsgáljuk, lassan kirajzolódik, hogy valójában nem az anyagiak körül forog a kérdés, hanem a szívünk körül, azaz, hogy nem lehet két úrnak szolgálni. Mert valakit nem a pénz, hanem a siker, mást a hatalom, a pozíció, megint mást a biztonságérzet vagy valami egészen más tartja fogva. De nem lehet két úrnak szolgálni – erről szól igénk. 

Még inkább arról, hogy lehet az Egy Úrnak szolgálni. Valóban nagy nyereség a kegyesség… Ellenben törekedj igazságra, kegyességre, hitre, szeretetre, állhatatosságra, szelídlelkűségre. 
A teremtéstörténet részlete éppen azt írta le, mennyire tenyerén hordozza Isten az embert: mindent őérte alkotott. Persze, képi nyelven mondja el az ősi tanítás, hogy Isten szavát, aki mindent teremtett, nem csupán lehetséges követni – hiszen mindent Ő teremtett, hanem az egyetlen lehetőség is az ember számára. Jézus hasonló képekkel, fokozó hasonlatokkal mondja ugyanezt: a madarak és a virágok példájával, hogy Isten országának keresése nem lehetetlen. Valóban nagy nyereség a kegyesség. 
És ne várják tőlem, hogy elmondjam, miben nyilvánul meg ez a nyereség. Személyes példákat lehetne mondani, tudnánk is, mi is egymásnak – de a nyereség mindenkinél másként és másként valósult meg. Ez a sokfajta, egészen személyes nyereség egy vonatkozásban azonos: hogy Isten jelenlétét, Isten közelségét élhettük meg valamiképpen. Valahogy úgy, ahogyan az apostoli áldásban mondjuk: Jézus Krisztus kegyelme, Isten szeretete és a Szentlélek közössége maradjon mindnyájatokkal. Ámen. 

Itt még el lehetne mondani, hogy azért sem tudom megfogalmazni, hogy miben nyereség, mert az igei (Jézustól kapott) kinyilatkoztatás sem a teljes kinyilatkoztatás.
S azt is, hogy csak Isten akaratának követése ad lehetőséget a világnak az életre. De éppen a teremtés történet folytatása számol be a bűnesetről, szóval hogy az ember képtelen megtartani ezt a rendet. Ezért Isten jó rendjének megtartása, az egy Úrnak szolgálat, mindenképpen a hit útja, mindenképpen töredékes és bűnbocsánatra váró, szoruló út, és mindenképpen az új teremtést váró út.