Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.  	Fcs, Szfvár, 2023. június 11. Jn 5:39-47.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Az a lehetőség adatott nekünk, hogy ezt a vitát Jézus és a zsidók között kívülről szemlélhetjük, az idők távolából hallgathatjuk. (Amikor benne vagyunk egy vitában, akkor jószerivel nem a másik mondanivalóját halljuk, hanem a hangnemét, a gesztikulálását; nem arra figyelünk, amit mond, hanem ahogy mondja, és mivel megtámadottnak érezzük magunkat, ezért a védekezésre a visszavágásra készülünk a meghallgatás helyett. Eleve azt figyeljük, miben sebezhető a másik, mibe lehet belekapaszkodni, s nem arra figyelünk, amit mond.) 
Az a lehetőség adatott nekünk, hogy Jézust ne úgy hallgassuk, mintha hozzánk beszélne, a többes szám második személy – nincs meg bennetek Isten szeretete; egymástól fogadtok el dicsőséget; van, aki vádol benneteket – nem minket jelez, hanem Jézus vitapartnereit. 
Mégsem érintetlenül, elfogulatlanul hallgatjuk Jézust. Mi Jézus oldalán állunk. Hiszen éppen azért jöttünk ide, hogy Őrá figyeljünk. A Biblia sem írja le a vitapartnerek válaszát, mert az evangélium maga is Jézusra kíváncsi. S az evangéliummal együtt mi is. Azt keressük ebben az igében, ami nekünk szól, amiből épülünk. 

Az első talán éppen a kezdő mondat: tudakozzátok az Írásokat. A folytatás ugyan azt mondja: pedig azok rólam tesznek bizonyságot, de ezzel nem arra utal, hogy ne volna jó Bibliát olvasni. Sőt, nagyon is üdvös. Nemcsak olvasni, hanem kutatni, tanulmányozni, azon eszmélődni. 
Annyi mindent olvasunk, annyi felől ömlik az információ – ellenőrizetlenül – az értelmünkbe! Annyi hamis vagy lényegtelen szöveg jut el az agyunkba – persze igyekszünk saját eszünkkel ezek között rendet tenni, értékrendet állítani. Mégis a sok beszédnek sok az alja. Aki más nevében jön, azt befogadjátok, az olyan könnyen bejut. Mennyivel fontosabb lenne, ha értelmünkkel nem az Írás szavainak cáfolatát, hanem valódi értelmét kutatnánk, ha a Szentírás tanulmányozása közben Jézust fogadnánk be! 
Ez a második téma, ami épít minket. Hogy az Írás Jézusról szól. Nem a másik emberről, hogy milyen legyen. Nem is arról, hogy nekem milyennek kell lennem, milyen a jó keresztyén. Hanem arról, hogy kicsoda Jézus. Nem a törvények és elvárások tárháza a Biblia, hanem Jézusra mutató, Őhozzá hívó szó! Ne azt keresd a Bibliában, hogy mit szabad enni, hanem csodáld, milyen türelmesen hív az Isten, milyen tudatosan készítette el a megváltás csodáját, milyen erővel késztet, űz bennünket Krisztushoz, hogy nála bűnbocsánatot találjunk! És csodáld, milyen gazdag életre hívott el minket Jézusban. 
A teljes Írás Jézusról szól, Jézushoz hív, Jézushoz kényszerít, hogy életünk legyen. 

Úgy kezdtük olvasni az evangéliumot, hogy kellő távolságban vagyunk. Mert nem velünk, hanem kortársaival vitatkozik Jézus. Mégsem maradhatunk távol, hanem egészen személyessé válik az ige: Jézus hívó szavává – mert nála élet van. 
Egészen személyessé válik Jézus beszéde, mert értünk szól. Ez az a szeretet, amely kiűzi a félelmet, és bátorít, hogy merjük vállalni, hogy önmagunkkal szembesülve mégis Jézus beszélőtársai legyünk. Ámen.

Urunk! Vágyódunk a békére, hogy népek és családok és közösségek megbékéljenek egymással. Vágyódunk elismertségre, hogy a munkánk, a tehetségünk, a korunk, amit megéltünk, elismerést kapjon. Vágyódunk a jólétre – nem a gazdagságra, hanem arra, hogy hiányaink elégedetlensége helyett adottságaink sokfélesége és gazdagsága örömöt szerezzen. Nálad találjuk mindezt. Abban a szeretetközegben, amit te adsz. Azért jöttél, hogy teljességedből részesíts. Hadd fedezzük fel csodáidat, s hadd merjünk bőséged ígéretében lemondani saját erőfeszítéseinkről, és szabadon szeretni. Ámen.