Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Szfvár, 2023. április 6. Nagycsütörtök Lk 22:39-46.

Jézus kiment az Olajfák hegyére. 
Többször megtette ezt az utat, hiszen mióta bevonult Jeruzsálembe, minden éjjel a keret fái között talált szállást tanítványaival. Mégis ez az út napról napra nehezebbé vált számára.
Úgy szoktuk érezni, hogy az odaút mindig hosszabb, mint a hazaút. Az ismeretlenebb hosszabbnak tűnik, mint a hazafelé tartó.
Jézus minél többször járta ezt az utat, egyre hosszabb, egyre ismeretlenebb, egyre nehezebb lett.
Útra indultunk mi is. 
Hétfőn bepakoltunk – végiggondoltuk, mire van szüksége egy tanítványnak.
Kedden az indulás izgalmát éltük át – milyen reménységek töltenek el bennünket. 
Szerdán már érződött az út neheze az első körök után. Ki tudja, lesz-e szuflánk a századik körig?
Ma szeretnénk végiggondolni – talán átérezni, talán rácsodálkozni – , hogy Jézus elfáradt az úttól, és térdre esett.
S végiggondolva életünket, világunkat – amit hordozunk a vállunkon – ma mi is térdre esünk. Fáradtságunkban, kimerültségünkben – odaborulunk az Úr asztalához, hogy tápláljon, erősítsen, hitünkben megtartson. 
Istentiszteletünk elején a 396. éneket énekeljük.

Az Úr Jézus Krisztus kegyelme legyen mindnyájatokkal!
Imádkozzunk!
Mennyei Atyánk, aki nem taszítod el a tékozló fiút, hanem magadhoz öleled, kérünk, szánj meg minket is, amikor életünk terhével hozzád menekülünk, és mutasd meg irgalmadat az Úr Jézus Krisztusért! Ámen. 

Nehézzé válik utunk. Mi jelent benne elviselhetetlen terhet?
A személyes dolgaink.
Szerettem volna felkészülni Húsvétra. De szétforgácsolódtak napjaim. Talán testi gyöngeségem, talán az idő szűkössége miatt. Talán több feladatom volt, mint máskor, vagy nem-szeretem feladatok voltak,a melyeket magam előtt toltam. Talán betegség, fájdalom, aggódni valók sokasága akadályozott abban, hogy elkészüljek az ünnepre. Sem belsőleg, sem külsőleg nem vagyok kész. Nehéz teher ez.
Tiszta döntéseket akartam hozni, világos, egyértelmű szavakat mondani – mégis, valakiben félreértést okozott, valakinek kevésnek bizonyult, valaki túlzottnak gondolta – akartam a jót, de tenni nem tudtam. A feladataimban elégtelennek bizonyultam. 
Nehéz teher ez.

S a kapcsolataim. 
Örülök, ha szűk családomra jut idő. De nem zárhatom be ajtómat – szívemet – mások előtt! 
Mennyi régi barátság szakadt meg! Mennyi jó szóra váró ismerős vár hiába! Sokszor az imádságaimba se fér bele annyi ember, akikre gondolni szeretnék Isten előtt. Sok jó elmulasztotta, sok rosszat elkövettem. 
Nehéz teher ez. 

A közösségeink terhei. 
A gyülekezetben veszekednek? – kérdezte egy hittanos kislány – Hát nem mindnyájan Jézus tanítványai?
S hordozom a veszekedések terhét, a hatalmi versengések terhét, a világ békétlenségének terhét, a szegények szegénységét, a jogukban, méltóságukban megalázottak terhét, a betegségekkel küzdőket, a széttört családokat, a magukra maradottakat. 
Nehéz teher ez.
A bűn terhe – amelyet hordozni már nem bírok.

Jézus így foglalja össze a parancsolatokat: Szeresd az Urat, a te Istenedet teljes szívedből, teljes lelkedből és teljes erődből! Ez az első és a nagy parancsolat. A második pedig hasonló ehhez: szeresd felebarátodat, mint magadat. Nincs más parancsolat, amely nagyobb volna ezeknél. 
Testvérem az Úrban!
Vallod-e magadat bűnösnek, és ezért kárhozatra méltónak?
Bánod-e igazán bűneidet?
Megbocsátottál-e az ellened vétkezőknek?
Igyekezel-e Isten akarata szerint élni?
Hiszed-e, hogy Isten Jézus Krisztusért megbocsát a megtérő bűnösnek?

Vallom Előtted, szent és igaz Isten, hogy vétkeztem ellened és embertársaim ellen gondolattal, szóval és cselekedettel. Sok jót elmulasztottam, sok rosszat elkövettem. Nem vagyok méltó kegyelmedre, méltó vagyok ítéletedre. Hozzád fordulok mégis, nincs más reménységem. Szent Fiadért, az Úr Jézus Krisztusért  kérlek, léágy hozzám irgalmas, és bocsásd meg bűnömet. Ámen. 

Testvéreim! Isten megkönyörült rajtunk Jézus Krisztusért. Ő feltámadása után ezt mondta a tanítványoknak: Békesség néktek! Ahogyan engem elküldött az Atya, én is elküldelek Titeket. Akiknek bűneit megbocsátjátok, megbocsáttatik azoknak, akikéit megtartjátok, azokéi megmaradnak. 
Ezért Jézus Krisztus rendelése szerint hirdetem bűneitek bocsánatát, hogy oldozva legyenek azok a földön és a mennyben. 
Bízzatok, Isten megkönyörült rajtatok. A Szentlélek vezessen benneteket az igaz életben! Ámen. 

Adjunk hálát az Úrnak!
Atyánk! Köszönjük, hogy megbocsátottad bűneinket. Vezess minket Szentlelkeddel ezen az istentiszteleten is, hogy amikor az Úrvacsora ünneplésére készülünk, megerősödjünk és megálljunk a hitben mindvégig. Add nekünk most igédet, és szólj hozzánk, hogy benne életet nyerjünk! Ámen. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Van, amikor mi is térdre hullunk Jézus mellé, és vele virrasztunk. 
Atyám, ha lehetséges, múljék el tőlem ez a pohár.
Miért is szégyellnénk az Isten előtt, hogy van akaratunk, elképzelésünk a sorsunkról, vágyunk és tervünk? S hogy zavar, amikor azt nem tudjuk megvalósítani, amikor valami másként történik? Miért szégyellnénk a teremtő Isten előtt akaratunkat?
Hiszen Ő alkotott – s nem bábnak formált meg, hanem saját arcára, akarattal és tervekkel, alkotóvággyal és elképzelésekkel. 
S miért szégyellnénk, hogy félünk? Amikor hazamentem az iskolából, az anyukám egyből látta rajtam, ha valami nem stimmelt – a mennyei Atya is ismer bennünket. Miért szégyellnénk hát előtte, aki elküldött minket arraa az útra, amelyen járunk. Amelyre igyekeztünk felkészülni, amelyen elindultunk, s az első néhány lépés annyira jól is ment – miért szégyellnénk, hogy már nehéz a teher? Hiszen ő jól tudja, hogy ennek az útnak vannak nehéz pontjai botlató kövei, amelyek akadályoznak – és tudja, hogy célja is van, ahová tartunk.
Atyám, ha lehetséges, múljék el tőlem ez a pohár. 
Van, amikor odaroskadunk Jézus mellé, és vele virrasztunk. 
Mindazáltal ne úgy legyen, ahogy én akarom, hanem ahogy te. 
Nem is mi mondjuk már, csak Jézussal együtt mondjuk. Ő szól – és mi mondjuk vele. Ő hívott, hogy imádkozzunk vele, s mi mondjuk vele együtt  -ahogy a Miatyánkban is tanította: legyen meg a te akaratod. 
Hiszen Isten jó – akarata is jó.
Isten élet – az akarata is élet.
Imádkozunk, virrasztunk együtt Jézussal – ha csak el nem alszunk, mint a tanítványok. De Jézus akkor is virraszt, és könyörög – talán értünk is, talán helyettünk is, amikor sorsunkat – bűneink büntetését – magára vette. 
Ne úgy legyen, ahogy én akarom, hanem amint Te.

Azt mondja az evangélium: Jézusnak angyal jelent meg, és erősítette őt. 
Mint egykor Illésnek, aki szintén elaludt a félelemtől, meghalni kívánt. De az angyal ételt és italt adott elé az erő feletti útra. 
Jézusnak angyal jelent meg, és erősítette őt, mert erő feletti út állt előtte is. 
Amit csak szemmel követhetünk. Mert gyengék vagyunk, mert kevesek vagyunk. Elaludtunk, mint az őrök a strázsán. 
De Jézus könyörgött értünk – és nekünk ő maga adatott. Nem angyal jelent meg, hanem amint leroskadtunk életünk terhe alatt, itt találjuk magunkat az Úr asztalánál. Maga Jézus lép hozzánk, aki mélységeket járt, akinek nehéz volt a teher, aki maga is az Atya elé borult. Jézus lép hozzánk, és testével-vérével táplál. Hogy erőnk legyen az útra. 

Megyünk tovább. Ahogyan Jézusnak nem változott az útja: magára vette a keresztjét, úgy mi is felvesszük keresztünket, amelyet eddig roskadozva hordoztunk. Erőt kapunk Jézusból: testével és vérével erősít, hogy megálljunk végig a hitben, hogy miközben Krisztus halálát testünkben hordozzuk, Krisztus élete is láthatóvá legyen halandó testünkben. Ámen. 

Csend
Apostoli Hitvallás 
223. ének
Úrvacsora 11-es rend