Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Fcs, 2023. február 12. Zsolt 95.

Ma ha az Ő szavát halljátok, ne keményítsétek meg szíveteket! (Zsid 3:15)
Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

1. Azt ígértem, hogy valami történni fog. – Nem tudom, mire számítottatok.
Fabiny Tamás amikor a samáriai asszonyról prédikált, behozott egy vödröt magával. Talán szóba sem hozta… 
Heikki Koivisto pedig tábori lelkész korában fogadott a tisztekkel egy tálca sörben, hogy egy ismert, kicsit pikáns katonanótát majd idéz a prédikációban. Utána mentek a tisztek behajtani a megnyert fogadást, mert persze nem hangzott el semmi abból. De legalább figyeltetek! – mondta erre Heikki. Egy tálca sört megér. 
Arra emlékszem, hogy egy húsvéti igehirdetés közben a fehérvári szószékről ledobtam egy pattogós labdát. Ide-oda ugrál a gyerekek örömére. Arra nem emlékszem, hogy miről prédikáltam.
Ilyenek vagyunk, ha azt akarjuk, hogy történjék valami – erőlködünk, ami kedves, élménydús, de nem látványosságért megyünk templomba. Talán nem is azért, hogy okos beszédet hallgassunk. És biztosan nem kikapcsolódni, kicsit kiszakadni a világ rohanásából. Hanem azért megyünk, hogy történjék valami. 
2. Azt mondja a zsoltáros: Jöjjetek, örvendezzünk az Úr előtt, ujjongjunk szabadító Istenünk előtt!
Ehhez képest mi minden istentiszteletet bűnbánattal kezdünk. Nem ellentmondásos ez? Örvendezés és bánat? Augustinus, a IV. század, sőt a keresztyén ókor talán legnagyobb igehirdetője, azonban kiemeli: az Úr előtt örvendezünk, az Úrnak örvendezünk. Nem a világ módjára, nem a világ örömeivel együtt. S ez alatt nem az erkölcsileg elítélendő örömöket érti csupán, hanem az emberi élet örömeit is.
A világ örömei azonban nem mindenkinek jutnak. És nem mindenkor jut nekünk sem azokból elég. 
Az Úr előtt való örvendezés
	az elveszettek öröme, akiket Krisztus megtalált;
	a hazatértek öröme, akiket az Atya befogadott;
	a bűnösök öröme, akiknek Krisztusért minden bűnt megbocsátott;
	az átlagemberek öröme; akiket a Szentlélekkel megszentelt, különlegessé tett;
	az egyszerű emberek öröme, akiket Krisztus értékesnek tartott: értük adta életét. 
Ez az öröm mindenkor a miénk! Ez az öröm nem mond ellene a gyónásnak, bűnbánatnak, töredelemnek – sőt szinte elválaszthatatlanul tartozik össze a kettő.
Jöjjetek, örvendezzünk az Úr előtt!
3. Mert nagy Isten az Úr. Nagy király minden isten felett.
Csakugyan vannak kisbetűvel írt isteneink. Kár volna tagadni. Csak hallgassuk a közbeszédet:
	Csak egészség legyen! – mondja az egyik.
	Amíg magamat el tudom látni – mondja a másik. 
	Biztosítottad a jövődet? Van tőkéd? – kérdezik.
	Mindenem az a gyerek – vallja a büszke nagypapa.
	A család mindennél fontosabb – hangzik a bölcs tanács
	Légy becsületes, megbízható – indítja az életútra az apa a fiát.
Csak néhány az isteneink közül: egészség, önállóság, pénz, unoka, család, becsület, megbízhatóság, mások véleménye. – Mennyi istenke!
S valóban van hatalmuk, értékük ezeknek. De akkor válnak igazán értékké, ha felettük nagy Isten az Úr. Mi tényleg tudunk ezekkel az értékekkel élni, mert nagy Isten az Úr. Mind fölött Ő uralkodik. S amikor egyiket-másikat elveszítjük – mert ez újra és újra megtörténik – akkor is, a hullámok között hányódva is megtart az Úr, aki a tengert is teremtette, és aki megszabta annak határait. 
Ezért örvendezünk az Úr előtt. Mert nagy Isten Ő. 
3. És mi az Övéi vagyunk. Legelőjének népe, kezére bízott nyáj. Nem birtokai vagyunk csupán. Nem alkotásai. Hanem az Övéi
	ahogyan a menyasszony a vőlegényé,
	ahogyan a gyermek a szüleié.
Nem egy a sok közül, hanem akikre odafigyel, akikkel személyes kapcsolata van, akik megszólíthatják őt, és akiket Ő megszólít. Akikkel beszél, akiket vezet, cél felé irányít. 
4. Ezért ma, ha az Ő szavát halljátok, ne keményítsétek meg szíveteket!
Mert ez az, ami történik az istentiszteleten. A mi Urunk szól. 
	És bátorít, hogy ne veszítsük el bizalmunkat, reménységünket, ha kísértésbe esünk, ha a világ öröm-forrásai elvétetnek tőlünk. 
	Szól, és vigasztal, hogy lássuk magunk előtt a következő lépést,  és merjünk arra elindulni. 
	Szól, és helyreigazít, ha eltévedünk, visszahív magához. 
	Szól, és int, ha rossz úton vagyunk, és veszély felé haladunk. 
Szól – ma itt az igében. 
	Meghallhatjuk hangját a bennünk és körülöttünk történő dolgokban. 
(engem ez a sok csapás, amit az elmúlt években globálisan átélhettünk, erősen emlékezet arra, amikor a fáraó nem akarta elismerni az Úr hatalmát)
Az Úr szól – legtisztábban és egyértelműbben Jézus Krisztusban, és a róla szóló igehirdetésben, az evangéliumban – ott tárja fel magát nekünk, kicsinyeknek. 
Az Úr szól – ma ha az Ő szavát halljátok, ne keményítsétek meg szíveteket!
Mert nincs más út, csak Ő! Nélküle pusztában kóválygunk, cél nélkül, egyre inkább kiszikkadva. 
Ő azonban az Országába vezet. Az örök ország felé. Szeretetének és irgalmasságának teljessége felé, örömének és ujjongásának teljessége felé. S minket is erre hívott meg! Ámen.