Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Szfvár, Óév este, 2022. december 31.  
		2. Kor 5:1-10.

Szilveszter este van – egyház nyelven Óév. Kicsit furcsa is ez, idegen ebben a világban. Ahogy persze nem szokásos az ilyen elmélkedő évbúcsúztatás sem. 
Azt szoktuk mondani, hogy nem egyházi ünnep ez, hanem polgári. Keresztyén hitünknek azonban van mondanivalója az idő múlásával kapcsolatban. Bűnbánat, hálaadás, reménység egyaránt megszólal ezen az estén. 
Szilveszter van, a naptári év fordulása, polgári ünnep. A terem rendjében is kifejeződik ez – asztal mellé ülünk, hogy írni, rajzolni, beszélgetni tudjunk. A stóla pedig arra emlékeztet, hogy ma is Jézus Krisztushoz tartozunk, az Ő jelenlétében folyik ez az este is – a visszatekintés és előrenézés egyaránt. 

Ének:
Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 
Minden asztalra tettem egy Bibliát – illetve abból kimásoltam két igét. 
A 2. Kor 5:1-10 terjedő szakasz vezet ma végig bennünket. Felolvasom.
Az a kép, amit Pál apostol rajzol elénk, s amit ma – hogy ne legyen képzavar – kiszínezünk, az az otthon, a lakozás. 
Ezért kerestem a másik igeszakaszt mellé, a 84. zsoltárt. Ezt olvassuk most együtt!

Imádkozzunk!
Még a veréb is talál fészket oltáraidnál, Istenem.
Én is szeretnék nálad otthonra lelni.
Tudom, befogadó szereteted végtelen,
	hiszen szélesre tártad karodat a kereszten.
Engedd, hogy házad és házad népe nekem is otthonom legyen. Ámen. 

Ének:

Olvassuk még egyszer a 2 Kor 5:1-10-et!
1. Ha földi sátorunk összeomlik – írja Pál apostol. A mulandóságunkról, s ezáltal az idő múlásáról szól ez az ige. A hangulata – legalábbis első hallásra – nem annyira szilveszteri. Elég komor. Vagy legalábbis reális. Kérem, hogy jelöljétek meg szürke vagy lila színnel azokat a kifejezéseket, szavakat, amelyek ezt a komorságot, a realitás nyomasztó szürkeségét fejezik ki!
(összeomlik, sóhajtozunk, megterhelten sóhajtozunk, távol lakunk – azaz hiányzunk, nem vagyunk jelen, ítélőszék)
Aki kész van, írhat egy-két mondatot, amely így kezdődik: 
•	Uram, engem nyomaszt…
•	Uram, félek attól…
•	Uram, annyira bánt, hogy …
(vagy valami ilyesmit)

Most azonban keressük a biztató kifejezéseket. Jelöljük mondjuk zölddel, ami bátorító, reményt sugároz, ami örömteli!
(van Istentől készített, örökkévaló, mennyei házunk, vágyakozunk, elnyelje az élet, hitben járunk, zálogul adta a Lelket, igyekszünk)
Ugye, egészen egyensúlyba került a két szín!

2. Lakhatásról, sátorról, lakozásról beszél az ige.
	Hol jó lakni?
Eszünkbe jutnak kifejezések: Otthon, édes otthon!
				Mindenütt jó, de a legjobb otthon!
Gondold végig a lakásodat! Melyik zugában vagy otthon? 
				Mi teszi otthonossá azt a helyet?
				Hol érzed lakásodban Isten közelségét?
				Hol szoktál imádkozni, Bibliát olvasni? 
Persze kérdezhettem volna azt is: 
				Mi teszi otthonossá ezt a világot számodra?
						a mi korunkat, környezetünket?

Vagy azt is: 			Mi teszi otthonossá a testünket?
							fizikai valónkat?
				Melyik testrészedet szereted?
				Melyikre vagy büszke?

Pál apostol nem azt írja: sóhajtozunk ebben a testben, és le szeretnénk már ezt vetni – hanem ezt írja: azért sóhajtozunk, mert nem szeretnénk ezt levetni. 
Jó ebben a testben,	
	ebben a világban
		ebben az otthonban lakni!
Írj néhány mondatot: Uram, köszönöm a lakásom
		Köszönöm a világot, a korszakot, a környezetem, ahol élek
		Köszönöm a testemet
3. Talán Albert Schweitzer gondolata, hogy
		Nem azért várom és sürgetem Isten országát, mert itt nem jó,
		hanem azért, mert ott mindennél jobb.
Röviden: a jónál is van jobb. 
		Az előbb hálát adtunk a testi, a világi otthonért. Mert az jó.

Most a jövő felé fordulunk:
Megint vegyük elő az igét!
a) Várom a jövőt – miért? Jelöld meg ezeket a szavakat kékkel! Inkább az 1-4. versekben.
(Ellentétpárok: emberi – Istentől készített, halandó – élet)

b) Várom a jövőt – mi ad alapot a várakozásnak? Jelöld meg a szavakat pirossal! 5-7. versekben. (Lélek, bizakodunk)

c) Várom a jövőt – mi következik ebből? Jelöld a szavakat sárgával! (8-10. versek. (törekszünk, kedvesek legyünk, jót cselekszik)

Írj le néhány sort.
	Uram, várom a jövőt. Azt várom…
				arra törekszem…
	Szeretnék előtted kedves lenni, ezért arra fogok figyelni….

Szép színes lett a lapunk. Szürke – ami terhel vagy nyomaszt. Zöld, ami bátorít, biztat. Kék, amit várok. Piros, ami erőt ad a reményre. Sárga, amire késztet a jövő. 
A karácsonyi igehirdetésben hallottuk: a mennyet nem azért várom, mert ott megszűnik valami rossz. Nem azért várom, hogy ott nekem valami jó legyen. Nem azért várom, hogy ellenségeimen bosszút álljon az Úr. Hanem Jézusért magáért várom a jövőt. Vele lenni mindennél jobb. S vele együtt az Úr megad mindent. Még többet, mint amit mi várni tudunk. Ámen.

Apostoli Hitvallás
Imádság
Miatyánk
Áldás
Ének
Himnusz