Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen 	  Fcs, 2022. május 8.  2. Móz 13:20-22

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

A húsvét utáni vasárnapok a gyülekezet életét formálják. Örüljetek, örvendjetek, ujjongjatok – ez a vasárnap neve – jubilate! S közben egyik igénk sem szól örömről – illetve az evangéliumban van szó a szülő asszony öröméről, hogy ti is most szomorúak vagytok, de szomorúságotok örömre fordul. 
Szóval, hogyan is kerül ide az öröm. 
Nekünk is, a mi helyzetünkre nézve is, hogyan kerül ide az öröm. Persze vannak családi örömeink, munkahelyi sikereink, és szép idő van, meg valamennyi eső is esett – de azért gondolunk Tányára és Máriára – meg az otthon maradtakra. És hát elég aggódva tekintünk előre is. Hogyan is kerül ide az öröm?
S akkor olvassuk – még jó, hogy nincs öröm benne – ezt a szakaszt a kivonulás könyvéből. Talán kicsit irigykedve hallgatjuk ezt a történetet, mert hogy Isten megszabadította őket – éppen azt a pillanatot ábrázolja, amikor kivonultak Egyiptomból. Még nem keltek át a Vörös-tengeren. De már szabadok. Nemrég olvastam az első szabadon választott miniszterelnök, Antall József székfoglaló beszédét. Na, az ilyen euforikus öröm volt. Még nem mentünk át a Vörös-tengeren, de már szabadok vagyunk. S a különböző frakciókban ülő képviselők között volt egy összekötő kapocs, ez a szabadság érzete. 
Szóval irigykedve hallgatom a régi történetet, hogy Izráel kivonult Egyiptomból. De irigykedve hallgatom a felhő- és tűzoszlop miatt is, hogy éjjel-nappal mehettek, hogy éjjel a tűzoszlop, nappal a felhőoszlop vezette őket. Hogy lehetett tűző nap – akkor a felhő árnya irányított, és ha betakarták őket sötét árnyak, akkor a tűzoszlop vezetett. Milyen jó nekik – gondoltam. 
S akkor rádöbbentem, hogy nekünk is van felhő- és tűzoszlopunk. Krisztus. Vagy mondjam így: Nagypéntek és Húsvét. És ha ragyog fölöttünk a nap, ha sikereink és dicsőségünk heve éget, akkor Nagypéntek felhőoszlopa biztat és int, hogy életünket szenteljük Jézusnak. És ha sötét árnyak takarnak be, akkor a feltámadás ragyogása mutat távlatokat nekünk. 
S persze a rendszerváltás eufóriája régen elmúlt már, de a húsvéti öröm, Jézus szabadításának csodája még mindig ott hat bennünk: valóban aki Krisztusban van, új teremtés az. Valami egészen újat kezdett velünk Jézus. És ezt a végtelen örömöt, ezt a határtalan bizalmat, ezt a végeláthatatlan szabadságot szeretném ma is szívetekbe helyezni. 

Azért kérdezhetitek, elfeledkezem-e a háborúról, arról a bizonytalanságról, amit még mi is átélünk ebből az infláció hatásában, a ránk bízottak iránti felelősségvállalásban. 
Nem, egyáltalán nem. A Péter levél olyan korban keletkezett, amelyben a királyok és császárok nem bántak kesztyűs kézzel a keresztyénekkel, és a rabszolgáknak nem volt semmi joguk uraikkal szemben – és Jézus feltámadásának ereje mégis teljes szabadságot adott a keresztyéneknek, még a rabszolga keresztyéneknek is. Mert valóban új jött létre bennük: Krisztus uralmának ismerete. 
Szeretnélek benneteket tehát Jézus feltámadásának örömével igazi szabadságban megerősíteni. 
Az Úr vezet bennünket – nappal felhőoszlopban: a nagypéntek, Krisztus áldozati halálának erejével, éjjel tűzoszlopban: a húsvét, Jézus feltámadásának távlataival. Az Úr vezet bennünket, hogy éjjel-nappal mehessünk.
Mert a keresztyén hit mindig úton lévő, mindig mozgó, mindig ható. Azaz nem hagyhatom kint keresztény hitemet az orvosi rendelő előtt, nem zárhatom palackba a stadionba lépve vagy autóba ülve. Vannak kis autós-matricáink. Valaki úgy utasította vissza: á, én úgy vezetek, nem akarok szégyent hozni a gyülekezetünkre. 
A hit mindig úton van. Persze olykor megakad. Ahogy Jézus mondja is tanítványainak: egy kis idő, és nem láttok engem. S vannak ilyen kis idők, amikor nem látjuk Jézust. Amikor megakad a hitünk. S mondanám – kell is mondani: keressétek Jézust ezekben az időkben is. Ha megakad a hitetek, akkor is maradjatok párbeszédben, ahogyan az űrhajóssal folyamatosan keresi a kapcsolatot az irányítóközpont, és beszél-beszél a mikrofonba, még ha nem is kap semmi visszajelzést. 
De Jézus mást mond: meglátlak majd titeket. Szóval: ő keres. Nem az a kérdés, hogy mi látjuk-e őt, hanem az, hogy ő lát minket. És vezet az úton. (Itt kell megemlékeznünk a zsoltárról: Lábam előtt mécses a te igéd. Mert a tűzoszlop azt sugalmazná, hogy reflektorfényben haladunk. Azonban sokszor csak egy pislákoló mécses világít nekünk: éppen csak a következő lépést.) Ő vezet minket – és ezért, mert vezet, egykor célba is érünk. 
Ámen.