Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Szfvár, 2021. szeptember 26.  Ám 4:11-5:4

Az a győzelem, amely legyőzte a világot, a mi hitünk. 1. Jn 5:4.
Megemlékezni Erős Lénárdnéról
Köszönteni a 90 éves Jilling Györgyöt, családja körében
Kiss László felügyelőt 69. születésnapján

Miért is kell a világot legyőzni?
Annyiszor szembesülök azzal, hogy atomizálódik a társadalmunk. Sok kicsi sejtecske – legtöbbször egy-egy ember, vagy egy-egy család – küzd önmagáért.
Máskor pedig pártokra szakadunk. Jók és rosszak. Ők és mi.
S nagyon nyomaszt, mert közben magamon is észreveszem, hogy beállok abba a széttöredezett, elválasztódott küzdelemben.
És ez a pusztulás fele visz. AZ egyes embert is, és a világot is.
Keressük együtt az élet útját!
Az énekeink fontosak ma is. Nem díszként énekeljük azokat, hanem azért, mert továbbviszik, vezetik gondolatainkat, megfogalmazzák imádságainkat. A kezdő énekünk a 88. számú ének lesz: Imádkozzatok és buzgón kérjetek!

Olyan pusztulást hoztam rátok, mint amikor Sodomát és Gomorát elpusztította Isten. Olyanok lettetek, mint a tűzből kiragadott üszkös fadarab, mégsem tértetek meg hozzám – így szól az ÚR. ^12Ezért bánok így veled, Izráel! És mivel így bánok veled, készülj Istened elé, Izráel! ^13Mert aki hegyeket formál, és szelet teremt, aki tudtára adja szándékát az embernek, aki hajnalt és alkonyatot alkot, és a föld magaslatain lépked, annak neve: az ÚR, a Seregek Istene. Halljátok meg ezt az igét! Siratóéneket mondok rólatok, Izráel háza! ^2Elesett, nem kel fel többé Izráel szüze! Ott hever a földjén, nincs, ki fölemelje. ^3Ezt mondja az én Uram, az ÚR: Ha egy városból ezren vonulnak ki, csak százan maradnak meg; ha százan vonulnak ki, csak tízen maradnak meg Izráel házából. ^4Ezt mondja az ÚR Izráel házának: Engem keressetek, akkor életben maradtok!

Kedves Testvéreim!

Nem igazán tudok megbirkózni Ámósz próféta igehirdetésével. Alaposan végiggondoltuk a bibliaórán Ámósz próféta korát, az igehirdetésének utalásait, mi mindent rejtenek a szavak – de vajon ma mit prófétálna nekünk ez a próféta? Nekünk szól-e ez az igehirdetés? Szabad-e túllépnünk rajta, hogy ez Izráelnek szólt a Krisztus előtti 8. évszázadban – és vajon szabad-e ma azt mondanunk, hogy ma másként érkezik hozzánk az Úr.
A bejárati hirdetőtáblán egy vers olvasható. Ambrozovics Dezső Isten c. versének egy részlete. Ambrozovics Dezső a XIX-XX. század fordulóján élt újságíró, költő, és arról szól verse, hogy Istent ő nem a templomok áhítatában, hanem egy-egy fűszálban, a napsugárban vagy az esti pislogó mécsben leli inkább meg.
Ámósz próféta is hasonlót mond: Istent meg kellett volna látniuk a földrengésben, a szárazságban – ma mondaná: a vírusban és a világjárványban – de nem gyönyörködtetésünkre, hanem azért, hogy végre észbe kapjunk, milyen erős az Úr, és mennyire veszélyes letérni az Ő útjáról.
Azt mondja egy férfi: nem akarok megnősülni, gyermeket nemzeni, mert milyen jövő vár a következő nemzedékre! S Ámósz próféta a ma még viruló országról ugyanezt hirdeti: Elesett Izráel szüze, nem kel fel többé, nincs ki felemelje!
Nem tudom, igazuk van-e azoknak, akik a mi korunkat és Ámósz korát párhuzamban látják. A felolvasott szakasz utolsó mondata azonban minden kétely és tétovázás mellett is megszólít: Engem keresetek – mondja az Úr – és életben maradtok.

Baruch rabbi unokája sírva szalad a nagyapjához. Nagypapa, bújócskázunk a többiekkel, és nem akarnak megkeresni. Hiába kiabálok, hogy itt vagyok, itt vagyok, nem akarnak megkeresni.
Mire a rabbi szomorúan fordult unokájához: Ugye, milyen nagy fájdalom ez. Az Örökkévaló – áldott legyen a neve – veled szomorkodik. Ő is kiabál az embereknek: Itt vagyok, itt vagyok! – de nem akarják megkeresni!
Engem keresetek – mondja az Úr – és életben maradtok. Persze ez egy kiáltás, mert Ő keres minket. Mert Ő akar velünk játszani – mint Baruch rabbi unokája a többi gyerekkel.

Nem szeretném azt ecsetelni, mennyire „hever a földön Izráel szüze, és nincs ki fölemelje”, mennyire reménytelennek látszódik ez a nemzedék, és egyre élesebben kirajzolódik ennek a világhódításra indult, nehéz kövekkel egymást ostromló társadalomnak pusztulása.
Az ószövetség szép története a megfáradt Illés prófétáról szól. Bebújik egy rekettyebokor alá, és meghalni kíván. De az Úr angyala enni és inni ad neki: Erőd felett való út áll előtted!
Amikor szeretnénk kilábalni abból a bajból, elveszettségből, halálraítélt sorsból, amelyet magunknak faragtunk bálványaikkal együtt, amikor megszületik bennünk a felismerés, hogy más útra kell térni – a természetvédelem, a politika, az emberi kapcsolataink terén, akkor sokszor az válik hangsúlyossá: „erőd feletti az út”. El akarsz indulni Krisztus követésében – feladva az erőszakot, a versenyszellemet. S azt látod: erőd felett való út áll előtted. És feladod.
Betöltöd a 70. vagy a kilencvenedik éved, vagy megkapod orvosodtól a diagnózist, és próbálsz előre nézni, mi vár rád. S azt látod: erőd felett való út áll előtted. És feladod.
Elesett, nem kel fel többé Izráel szüze! Ott hever a földjén, nincs ki fölemelje.
És odalép melléd Jézus. Aki elesett, aki ott hevert a sír mélyén, de akit felemelt az Atya: életre keltette, mert a halál nem uralkodik az életen. Odalép melléd Jézus, és felemel. S már látod: Út áll előtted. Lehet, hogy erőd felett való – de út, tér, távlatok: az élet távlatai.
Amelyben emberi kapcsolatok születnek. A viták helyett értelmes érvek és jobbító szándék. A gyűjtés helyett a megelégedés és hálaadás, a verseny helyett együttműködés és erőink megosztása. És félelem helyett reménység. Szétszakadozottság és ellenségkép helyett közösség. Az élő Krisztus élő teste épül szeretetben. Amikor Jézus odalép hozzád. Ámen.