Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. Szfvár, 2021. március 28.  Zof 3:14-17.

Ahogyan Mózes felemelte a kígyót a pusztában, úgy kell az Emberfiának is felemeltetnie, hogy aki hisz, annak örök élete legyen Őbenne. (Jn 3:14-15)

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Mint győztes bárány

Valami hiányzik a felolvasott ige elől… merthogy ez egy kivágott szakasz. S néhány verssel előbb rögzíti a próféta az ujjongás idején: Azon a napon! Tehát nem most, hanem majd. Egyszer eljön annak a napja, hogy ujjongjon Isten népe. 
Vagy lehet, hogy mégsem hiányzik, hanem – ahogyan a heti ige mondta: „aki hisz” – nem majd akkor ujjong Isten népe, hanem ujjonghat már most is, tudva, hogy a beteljesülés még várat magára. 
Már most örülünk Húsvétnak, Jézus feltámadásának, hogy az élet győzött a halál felett. Már most ujjongunk, Húsvétnak, Jézus feltámadásának, pedig Jézus csak most lép be Jeruzsálem kapuján, még előtte áll a Nagyhét, a szenvedés hete, az elárultatás, amikor a barátai is elhagyják, az elfogatás, a vallási és a világi per – hamis tanúk, előítéletes főpap, saját javát kereső bíró – a katonák gúnya, a kereszt súlya, hogy a ruháitól megfosztják, és megfeszítik. Még vár rá a haláltusa, amikor alig jön ki hang a torkán, amikor szomjazik, s amikor végre kileheli lelkét. Még minden Jézus előtt áll – s talán előttünk is (úgy mondják, a legnehezebb két hét) – s mégis ujjongjunk, mert Húsvétra várunk, mert „majd akkor” Elveszi az Úr rólad az ítéletet. Akkor eltávolítja ellenségeidet. Veled van az Úr, és nem kell többet veszedelemtől félned. 
Jézus bevonul Jeruzsálembe. S mi – képzeletben – ott megyünk a sokasággal együtt, pálmaágakkal kezünkben, és éneklünk – a győztes Bárány énekét. 
Hogyan lehet énekelni a győztes Bárányról ebben az időben? Az elmúlt napokban naponta százak haltak meg – ismeretlenek és egészen közelről ismertek. Orvosok és ápolók váltják egymást – fáradtságukkal és veszedelmekkel küzdve a betegekért. Családtagok várják riadtan a híreket, és tehetetlenül küzdenek. És politikusok acsarkodnak, és kívülállók vájják egymásba szavaikat. 
Csak a hit bátorságával lehet ma örvendezni. Már most – amikor még a nagyhét elején járunk –, már most húsvétot ünnepelni. Annak örvendezni, hogy Jézus eljött hozzánk, belépett – ahogy egykor Jeruzsálembe, s később a tanítványok zárt termébe, és az emmausiak mellé szegődött az úton, és megismertette magát velük. Belépett a mi életünkbe is. Itt van velünk. Éppen szenvedéseiben – a mi szenvedéseinket hordozza. Fájdalmával osztozik a mi fájdalmainkban. Ahogy a Gecsemáné-kertben gyötrődik, a mi félelmeinket ismeri meg. Itt van Jézus velünk, belépett az életünkbe. Tudatosan vállalta magára – ahogy megszervezte ezt a bevonulást is: szamarat bérelt, hogy beteljesedjék Zakariás próféciája – tudatosan vállalta magára sorsunkat. Emberi formát vett fel, emberekhez lett hasonlóvá. A Király, mindenek ura megüresítette önmagát, szolgai formát vett fel, emberekhez hasonlóvá lett, és emberként élt; megalázta magát, és engedelmes volt mindhalálig, mégpedig a kereszthalálig. (Fil 2:7-8).
Ezért örülünk, ujjongunk már most. Még terhek alatt, Húsvétra, személyes húsvétunkra várunk, hitben örvendezünk, de már most átéljük, hogy velünk van, hogy közösséget vállalt velünk Jézus. 
S valami még – amiről keveset olvasunk. Isten öröméről. Nemcsak mi ujjongunk virágvasárnapon. Isten is örül. Repesve örül neked, megújít szeretetével, ujjongva örül neked. (Zof 3:17) Mi örülünk annak, hogy Jézus velünk van szenvedéseinkben. És örülünk annak, hogy a hit szemével előre láthatunk. Isten örül annak, hogy még teljesebben lát előre. Azt is látja, amit mi elképzelni sem tudunk – hogy a velünk lévő Krisztus, az életünkbe belépő Krisztus szeretetével megújít minket. Ennek az új életnek örül Isten. Mint Jézus példázataiban a bárányát megtaláló juhász, a pénzét meglelő háziasszony. Örvendezik Isten, hogy megtalált bennünket, megmentett minket az elveszéstől, elkallódástól. Hogy saját utaink helyett rátereli lábunkat az Ő útjára. Ahogyan Pál apostol írja – ezt a megújító szeretetet megismerve: „Az az indulat legyen köztetek, amely Krisztushoz illik, az az indulat legyen bennetek, ami Krisztusban is megvolt”. Isten örül nekünk, előre örül, hogy Jézus váltságműve, amit szenvedésével és halálával elvégzett, az a végtelen szeretet, amelyet halálában és feltámadásában ránk árasztott, megváltoztat minket. 
Először egyházát – azokat, akik benne hisznek. És egyházának igehirdetése nyomán újjáteremti a világot – amelyben a politikusok nem acsarkodnak, hanem a közösen keresik az igazat, szavaikat nem vájják egymásba a kommentelők, hanem a tiszta szónak örülnek. Új világot teremt az evangélium által az Úr, amelyben nem kell féltenünk családtagjainkat, amelyben a közösségek helyreállnak, és találkozunk egymással, maszk nélkül, szemtől szemben láthatjuk a mi Atyánkat is. S jobbján Jézus, aki bevonult életünkbe, akinek kezét átszegezték, aki halálával legyőzte a halált, és világosságra hozta az elmúlhatatlan életet. S akkor majd együtt örül a Király és népe, a Pásztor és nyája. 
Ebben a reménységben szólal meg most is a magasztalás, a húsvéti öröm. Már most, mikor nagyhétre készülünk, virágvasárnapon. Ámen.