Author: Imre Rumy

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Vízkereszt ünnepe, Szfvár, 2021. január 6. 18 h 	1. Kir 10:1-10.

Viszont új parancsolatot írok nektek: azt, ami igaz őbenne és tibennetek, hogy múlik a sötétség, és már fénylik az igazi világosság. (1. Jn 2:8) Vízkereszt ünnepén köszöntöm a gyülekezetet Isten igéjével. Múlik a sötétség, és már fénylik az igazi világosság. Ezt a bátor hitet kaptuk Jézus Krisztussal! 
Persze, tudunk a sötétségről, szenvedünk is miatta – a kívül belül lévő sötétség miatt. De ragyog már Krisztus világossága, s hamarosan véget vet minden sötétségnek!
Így vizsgáljuk meg magunkat, vigyük Isten elé a bennünk lévő sötétséget, hogy Krisztus világossága oszlassa el azt!

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Ünneplő Gyülekezet!

Vízkeresztkor szoktuk leszedni a karácsonyfát. Gyerekkoromban – néha még ma is – lázadoztam ez ellen. Hát még olyan szép az a fa! Jó-jó, hullik már a levele, de mégis. Legalább a vizsgaidőszak végéig hadd maradjon! Ma azt mondanám: február 2-ig, amikor Jézust bemutatták a szülei a templomban. 
De nem, vízkeresztkor kell leszedni a fenyőfát! Nem tudom miért. 

Vízkereszt szerintem az egyházi év egyik legszebb ünnepe. Jézus Krisztus isteni dicsősége megjelenik az emberek előtt. A mai evangéliumban: ahogyan a napkeleti bölcsek meglátják Jézus dicsőségét a jászolbölcsőben fekvő kisdedben. És hoznak neki ajándékot: aranyat, tömjént és mirhát. (Talán ennek előképe a mai igénk, amikor Sába királynője meglátogatta Salamont, és gazdag ajándékokkal érkezett.)
Majd a vízkereszti vasárnapok végén halljuk azt a történetet, amikor Jézus három tanítványával felment a hegyre, és elváltozott, arca és ruhája ragyogott, mint a nap! És majd húsvétkor olvassuk az evangéliumot, amikor Jézus feltámadásakor olyan erő sugárzik ki, hogy a sírt őrző katonák szinte holtra váltak. Micsoda ragyogás, micsoda dicsfény lehetett az! Szóval Vízkereszt már szinte elénk vetíti a feltámadás csodáját is. 

De most még itt vagyunk, és leszedjük a karácsonyfát. Leszedjük díszeit. S marad a csupasz fenyő. Már hullatja leveleit, már kitűnt, hogy korán kivágott fenyő ez. Nincs rajta semmi dísz. Csak amit ráaggattunk, csak attól volt szép. Önmagában … hm… ki tenne egy kopasz fácskát a lakása díszhelyére. 

S talán ezért kell leszedni Vízkeresztkor a karácsonyfát. Hogy az idegen kezektől felaggatott díszek helyett valami más szépséget keressünk. Mert Sába királynője meghajolt Salamon hatalmas vagyona, bölcsessége és hatalma előtt. Vannak, akik úgy gondolják, Sába királynője azért érkezett Salamonhoz, hogy megtalálja a gyenge pontját, hogy a róla szóló regéket szétoszlassa, és saját hatalmát és dicsőségét gyarapítsa. Azok a rejtvények, amelyekre Salamon megfelelt, nem holmi játékok voltak, hanem politikai csaták. De Salamon valóban hatalmas, gazdag és bölcs volt. Sába királynője meghajolt Salamon előtt. 
De ki hajolna meg egy levelét hullató fenyőfa előtt? Jó volt egy ideig, s most kidobjuk. 
Ki hajolna meg egy megostorozott, kigúnyolt, leköpött, kivégzésre felkészített férfi előtt? Jó volt, míg csodákat tett, míg gyógyított. De most kidobják. Mert azt várjuk, hogy dicsősége legyen látható. 

Vízkereszt annak az ünnepe, hogy Jézusban megjelent Isten dicsősége ebben a világban. Nemcsak akkor, amikor a napkeleti bölcsek ajándékot hoztak neki, és imádták őt. Nemcsak akkor, amikor a tanítványok látták a megdicsőülés hegyén. Nemcsak húsvét ragyogásában hordozta Isten dicsőségét, hanem megostorozottan, kigúnyolva és megfeszítve is. Amikor kidobták, mint az elszáradt fenyőfát. Akkor is Isten dicsőségét mutatta meg ebben a világban. Amikor sötétségünk legsűrűbb homályába belemerült, hogy abban felragyogtassa Isten szeretetének fényét. 
Sőt, éppen így, ruháitól, szépségétől megfosztva ölelte egybe kereszten kitárt karjaival a világot – férfiakat és asszonyokat, a különböző népekhez tartozókat, szegényeket és gazdagokat, szabadokat és rabszolgákat. Boldogok az embereid, és boldogok azok a szolgák, akik állandóan előtted állnak, és hallgatják bölcs szavaidat! – mondta Sába királynője Salamonnak. De még boldogabbak, akik Jézus előtt állnak, és hallgatják és megtartják az Ő szavát. 

S ha Sába királynője Salamon jó hírét világgá kürtölte, mennyivel inkább indít útra minket, amikor megismertük Jézust, amikor felismertük Jézusban Isten dicsőségét. Az egybeölelő, feszültségeket feloldó, ellenállást legyőző, külső-belső sötétséget fényével megtörő dicsőséget, amely megjelent Jézus Krisztusban, a mi Urunkban! 

Vízkeresztkor szoktuk leszedni a karácsonyfát. Talán jó volna tartogatni még egy darabig. Vagy inkább a Jézustól ránk áradó szépség maradjon látható mirajtunk, tartós emlékeként Isten ajándékának. Ámen.