Author: Imre

Jel 5:11-14

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.   	Székesfehérvár, 2020. március 15.

Aki az eke szarvára teszi a kezét és hátratekint, nem alkalmas az Isten országára. (Lk9:62)

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Mint egy kulcslyukon

Bepillantani a mennybe…
A Jelenések könyvének egyik legfelemelőbb pillanata. János, a látnok, bepillant a mennybe. Mint egy kulcslyukon keresztül leskelődő fiúcska, úgy rajzolódik ki előtte, ami emberi szemnek nem látható. Olyan, mint amikor karácsony előtt a huncut gyerek bekukucskál a zárt szobába, s a szűk spektrumban is láthatja a karácsonyfát, feldíszítve, alatta az ünnepi csomagolásba rejtett ajándékokat. És akkor már szinte hallja is a karácsonyi dallamokat, érzi az ünnepi illatot.
Bepillantani a mennybe. János írásán keresztül kicsit nekünk is feltárul az ég. Nem látomásban, hanem a hangzó igére figyelve próbáljuk elmélyíteni, magunkban rögzíteni, amit a mennyei látnok leírt. Nincsenek rá igazi szavak, el sem tudjuk képzelni azt a mennyei ragyogást, ünnepet, amit ő láthatott. Mégis, néhány vonás kirajzolódik előttünk is. 
A hatalmas tömeg. Négy élőlény, huszonnégy vén, és tízezerszer tízezer boldog ember. Minden népből és törzsből, minden nyelvből és nemzetségből. S ez a hatalmas tömeg micsoda rendben ünnepel! 
Megilletődünk már azon is, ahogy zuhogó esőben azon a március idusán tömegek vonultak rendben, fegyelmezetten a Múzeum elé. Ám itt még annál is nagyobb ünnep zajlik: A megölt Bárány, Jézus, veszi kezébe a hatalmat, átveszi a jövőt feltáró könyvet, nem sodródik tovább Isten népe, hanem biztos kézzel Ő, a Bárány, akit megöltek, Ő uralkodik örökkön örökké. Még csaták sora van hátra – a hét pecsét feltörése – háborúk és járványok, félelmek és rettegések, de a Bárány, Jézus, aki meghalt és feltámadott, végre trónra lépett. Hogyne borulnánk le mi is Őelőtte minden alkalommal, amikor úrvacsorát veszünk, s énekeljük a Bárányt magasztaló éneket, amikor valljuk mi is: Íme, megváltásunk szent titka. 
A Jelenések könyvének egyik legfelemelőbb pillanata ez. János, a látnok, mint egy kulcslyukon bepillant a mennybe!

Odakint vagyunk
Egy házaspár beszélt saját kapcsolatukról. A férfi átszellemülten beszélt arról, hogy a szerelem egybekapcsol, két embert egybefűz, s milyen csodás ez az egység. A feleség folytatja csendesen: azért vannak fáradt reggelek, amikor kócosan ébredsz, és alig bírod kiegyenesíteni derekadat. És a hagymaszag a másiktól kicsit nagyobb távolságra késztet. És vannak kritikus pillantások, egyet nem értések – pedig a szerelem nem múlt el, csak hát ilyen a földi valóság. 
A kulcslyuk külső oldalán vagyunk. A mennyei kép nagyon vonzó. Itt kint azonban szembe kell néznünk igazságtalan, közösséget romboló erőkkel – és ki kell lépni a sodródásból, tenni kell valamit a hazáért, nemzetért. Vagy legalább 12 pontba foglalni azokat a dolgokat, amiben egyetértünk. Itt kint szembe kell néznünk járvánnyal, emberáradattal, és cselekedni akarunk – legjobb belátásunk szerint. Nem a mennyei magasságban, hanem itt a földi, hétköznapi valóságunkban szeretnénk megállni, ünnepelni, élni, emberséget és tisztességet megőrizni. Ebben a földi valóságban vannak győztes forradalmaink, levert szabadságharcaink, vannak megőrzött kapcsolataink és olykor megtörik a bizalom emberek között. Ebben a földi viszonylatban olykor sikerül jó döntéseket hoznunk, máskor túl korán vagy túl későn intézkedünk. Olykor megnyerjük a földi életért folyt küzdelmet, máskor elveszítünk valakit. A kulcslyuk külső oldalán vagyunk. És olykor tudatára ébredünk annak, hogy a történelem fonalát nem mi tartjuk kézben. 

A táruló ajtó reménysége
A kulcslyuk mindig ajtót is feltételez. Ahol kulcslyuk van, ott ajtónak is lenni kell. S ha most csak a halott igén keresztül pillanthattunk bele a mennybe, az a reményünk, hogy az ajtó egyszer feltárul majd. 
Nem csak a vágy mondatja velünk ezt. Hanem Húsvét híre, a feltámadott Jézus, aki tanúsítja a tizenkettőnek: Nekem adatott minden hatalom mennyen és földön. Nemcsak a mennyben, hanem itt a földön kihirdettetett, az úton lévő tanítványoknak, a tétovázó tanítványoknak, a megfáradó tanítványoknak a jó hír: Jézusé, a megölt Bárányé minden hatalom, erő és dicsőség. 
S lehet, hogy most erőnk megfeszítésével, igazságérzetünk és józanságunk összpontosításával küzdünk, mint aki árral szemben úszik. De egyszer – talán már elernyedt izmokkal, homályosan látó szemmel – meglátjuk, amint kitárul az ajtó, és az ünnepi sereg boldogan vallja: A trónon ülőé és a Bárányé az áldás és a tisztesség, a dicsőség és a hatalom örökkön-örökké! És a négy élőlénnyel együtt mi is mondjuk majd: Ámen. És leborulunk, és imádjuk őt szüntelenül. Ámen.