Author: Imre

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. Gárdony, Szfvár, 2019. október 20. 	Jak 2:1-8.

Azt a parancsolatot is kaptuk tőle, hogy aki szereti Istent, szeresse a testvérét is. (1. Jn 4:21)

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Jakab levele az Újszövetség egyik legvitatottabb írása. Ki és mikor írta, mi az alapja, és eléggé evangéliumi-e? Most nem szeretnék belemenni ezekbe a vitákba, de én magam csak úgy tudom olvasni Jakab levelét, hogy közben a Hegyi Beszédre figyelek. Mert úgy látom, hogy az egész levél Jézusnak ezt a tanítását követi, és azt akarja gyakorlati példákkal mindennapivá tenni. 
A most olvasott szakasz az első boldog-mondást magyarázza: Boldogok a lelki szegények, mert övék a mennyek országa! – mondja Jézus a Hegyi Beszédben. 
Miért is boldogok a szegények? 
A példa, amit Jakab mond, éppen arról szól, hogy nem is annyira boldogok. Hiszen nemhogy a világban, még a gyülekezetben is megkülönböztetik és hátrányban részesítik őket. Bezzeg a gazdagokat, a fényes ruhában érkezőket kényelmes hellyel kínálják – a szegények pedig örülhetnek, ha helyet kapnak. 
Nyilván előfordult ilyen abban a gyülekezetben, amelyről Jakab beszél. 
Két megjegyzést fűznék ehhez: Jakab nem két idegen emberről beszél, akik az utcáról jöttek be, hanem két olyan emberről, akik a gyülekezethez tartoznak. S nem szociális segítséget kér a szegények számára, hanem személyválogatás nélküli figyelmességet. 
Miért is nevezi boldognak a szegényeket Jézus? Miért hívja fel a figyelmünket Jakab a szegényekre?
Azért, mert Isten a szegényekhez hajolt le. 
Amikor a dicsőség Ura, Jézus, emberré lett, nem királyi palotában látott napvilágot, hanem egy barlangistállóban. Nem polgári villában nevelkedett fel, hanem a názáreti ácsmester otthonában. Mária így énekelt az Úrról Jézus születése hírét véve: Hatalmasokat döntött le trónjukról, és megalázottakat emelt fel; éhezőket látott el javakkal, és bővelkedőket küldött el üres kézzel. (Lk 1:52-53)
Az Atya a szegényekhez hajolt le. A gazdag ifjúnak azért mondta Jézus: add el minden vagyonodat, és azután jöjj, és kövess engem – mert az Atya csak a szegényekhez hajolt le. Illetve – akihez az Atya lehajolt, mind átélte szegénységét, kicsinységét. 
Tudjuk, hogy az első gyülekezetekben is éltek igazán gazdagok. Ilyen volt Filemon, akihez Pál apostol levelet is intézett, aki házába fogadta a keresztyén gyülekezetet, aki vendégül látta a vándorprédikátorokat – akinek gazdagságából a gyülekezet is meggazdagodott. Szóval nem azzal van baj, ha valaki anyagiakkal rendelkezik. Pál apostol egyszer azt írta: akik vásárolnak valamit, éljenek úgy, mintha az nem az övék volna. (1. Kor 7:30) Mert akikhez az Úr lehajolt, azok átélték szegénységüket. 
Lehet, hogy a világ értékrendje többre tartja a befolyásosakat, a hatalmasokat – de a gyülekezet nem a világ. Lehet, hogy a világban könyökléssel, kapcsolatok felmutatásával előnyt lehet szerezni – de a gyülekezetben nem ez a rend. A gyülekezet Krisztus teste. S ha Jézus lehajolt a kicsinyekhez, akkor a gyülekezet vele együtt hajlik le. Ha Jézus felemeli a szegényt, akkor a gyülekezet Jézussal együtt feszíti meg karizmát, hogy felemelje a szegényt. Mert a gyülekezet Jézus teste. 
Jakab még egy gondolatot rejtett el ebben a szakaszban. Vajon nem Isten választotta-e ki azokat, akik a világ szemében szegények, hogy hitben gazdagok legyenek, és örököljék azt az országot, amelyet Isten az őt szeretőknek ígért? 
Hogy a hitben gazdagok legyenek. 
A személyválogatás bizonyosan abból a rossz beidegződésből származik, hogy aki gazdag, attól várhatok valamit. Érdemes vele jóban lenni. Jakab nem csupán arról beszél, hogy hagyjunk fel ezzel a gondolkodásmóddal. Nem csupán arra mutat rá, hogy Isten maga nem személyválogató, hanem felhozza napját igazakra és hamisakra, esőt ad jóknak és gonoszoknak – hanem arra mutat rá, hogy valójában a szegények tudnak igazán meggazdagítani minket is. Mert őket – akiket elhívott az Úr – hitben gazdaggá tette. Hiszen ők megtapasztalhatták, hogy milyen hűséggel gondoskodott róluk az Úr. Nem saját erőből, nem saját lehetőségeiket kihasználva, hanem hitből élve tapasztalták napról napra az Úr hűségét. Hitben meggazdagodtak. S akik meggazdagodtak, hitük tapasztalatával tudnak minket is gazdagítani. 
A vasárnap – ez az egész hét – a testvéri szeretetre irányítja figyelmünket. Testvéri ez a szeretet – hiszen Krisztus testének tagjai között él. Testvéri ez a szeretet, hiszen kölcsönösen gazdagítjuk egymást: figyelmességünkkel és hitünkkel, amellyel Isten meggazdagított. Ámen.