Author: Imre

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. Bakonycsernye, 2019. június 2. Exaudi 
	                                    Mt 10:29-33

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!
Kiáltás

1.	A tanítványok kiküldése – Jézus szolgálata közben és végén
Mindenek előtt hadd adjam át a Székesfehérvárról hozott köszöntést, hiszen egyik célja ennek a szószékcserének, hogy a gyülekezetek egymással kapcsolatba kerüljenek, és egymás hite által épüljenek. 
Vendégként érkeztem, bár nem ismeretlenül, ám egészen más, ha beülhetek az egyik padba, és hallgatva az istentiszteletet feltöltődöm, és egészen más, ha nekem kell megszólalnom. Nem szeretném elhallgatni a bennem élő feszültséget, szokottnál is nagyobb izgalmat.
Hiszen minden megszólalás, minden igehirdetés személyesen érint, a hitünk, amiről szólunk, nem szónoklat, hanem valami belülről fakadó, a személyiség legbelső rétegét feltáró beszéd. Nem csoda hát ha új helyzetben még erősebb a kitárulkozásból születő remegés.
S mennyivel nehezebb lehet ez azokban a helyzetekben, amikor nem olyan elfogadó közösség előtt kell megszólalni, mint a csernyei gyülekezet, hanem elutasító vagy éppen fenyegető hallgatók előtt.
Már pedig Jézus Urunk ilyen útra készítette fel tanítványait. Nem titkolta előlük, hogy úgy küldi őket, mint juhokat a farkasok közé. Nem titkolta előlük, hogy az igehirdetésért majd üldöztetést és fogságot, sőt a halált is el kell szenvedniük.
Szoktuk mondani, hogy ma Magyarországon nem ez a helyzet. Mégis legtöbbünk átélte már, amikor valaki azt mondta: nekem ne jöjjön ezzel a papos szöveggel, és talán éppen a családban tűnt a legnagyobb bátorságnak Jézusról beszélni. Pedig a konfirmációnkkor mitőlünk is azt kérdezték: akarsz-e evangélikus keresztyén hitedben megmaradni, és arról szeretettel bizonyságot tenni? A bizonyságtétel, a Jézusról szóló, az evangéliumot továbbadó bizonyságtétel tehát egyéni és kiváltságos küldetésünk.

2.	A bizonyságtétel Jézusról – egykor és ma
Raffaello, a Reformáció idején élt olasz művésznek egyik alkotása a csodálatos halfogás. Azt a pillanatot ábrázolja, amikor már kifogták a temérdek halat, és Péter leborul Jézus elé. Akkor hangzik el a Máté evangéliumának elején is jegyzett mondat: emberhalászokká teszlek titeket. A kép előterébe, a halakkal megtelt hálókat figyelve hatalmas fekete madarakat festett Raffaello. A hatalmas fekete madarak lesik, hogy mikor ragadhatják ki a halakat a hálókból. Három éve nehezedik rám ennek a képnek igehirdetése. Már tudom, nemcsak nekem egzisztenciális vallomás az igehirdetés, hanem azoknak is, akiknek hirdetem, és azoknak is, akiknek nem hirdetem. Mert a fekete madarak ott állnak lesben, hogy elragadják azokat, akiket nem gyűjtöttünk össze az Úr hálójába.
Ezért ma már nem a kényelmem diktál, hogy szóljak-e vagy hallgassak, hanem – ahogy a konfirmációi kérdés meghatározta: a szeretet vezet a Jézusról szóló bizonyságtételben.
Vallást tenni Jézusról. Olyan könnyen felvetődik témaként az egyház vagy a gyülekezet egy-egy eseménye. Amire Jézus hív, az ennél több. Olyan sokan beszélnek ma Istenről. Amire Jézus hív, az ennél személyesebb. Bizonyságot tenni arról, hogy Jézus, aki Úr ég és föld felett, énértem, elveszett bűnösért meghalt a kereszten. Magára vette Istentől való idegenségemet, és Isten gyermekévé tett. Vallást tenni Jézusról, hogy Ő ma is Úr, Övé minden hatalom. Nem hódolunk be az anyagiak kísértésének, a gazdasági fejlődés kísértésének, a földi hatalom kísértésének, a félelem kísértésének – mert Jézus tanítványaiként élünk ebben a világban, és várjuk az Ő országát, ahol igazság lakik.

3.	Kiáltás a Szentlélekért
Erre hívattunk el. A Jézusról szóló bizonyságtételre. Az elején azt mondtam, hogy az igehirdetés a személyiségem legbelsőbb rétegét tárja fel. Nem szónoklat az, nem megtanult szövegek továbbadása. Hanem olyan, amit megélünk, ami életünk-gondolkodásunk-öntudatunk része.
Ezért – amikor Jézus minket is hitvallásra hív el – kiáltunk a Szentlélekért. Hogy Ő győzzön le bennünk minden kételyt, félelmet, Ő tanítson minket beszélni, Ő adjon bizonyosságot arról, amit mondanunk szükséges. És Ő burkoljon be minket az Atya jóságának, irgalmának meleg takarójával, erős pajzsával, az örök élet reménységével, hogy bátran / szólhassak s mint rossz gégémből telik/ és ne fáradjak bele estelig/ vagy mig az égi és ninivei hatalmak/ engedik hogy beszéljek s meg ne haljak. (Babits: Jónás imája) Ámen.