Author: Imre

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.   Szfvár, 2018. július 1.   Jer 28:5-9.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!

A bizonyságtevők fellege vesz körül

Arról szeretnék ma beszélni, hogy bennünket a bizonyságtevők fellege vesz körül, és hogy ennek van-e valami következménye, kötelezettsége, és ha van, akkor az mi. Ezt a kifejezést, hogy „ a bizonyságtevők fellege” a Zsidókhoz írt levélből vettem. Két jellemzőt mond el nekem ez a kifejezés: felleg. Az egyik, hogy a bizonyságtevők úgy körbeágyaznak bennünket, olyan puha rétegbe vonnak bennünket, mint a felhő az eget. Az Úristen nem spórolt számunkra a bizonyságtévőkből, hogy a mi időnkben, kortársaink – vagy az éppen csak előttünk járt generáció tagjai – által bőséggel kapjunk tanúságot Isten akaratáról, hűségéről, az evangéliumról. A másik jellemző a bizonyságtévőkről, hogy egyenként alig láthatóak. S ha láthatóak, akkor is törékenyek s gyengék, mint a pára. Olyanok, mint mi magunk. 
A mi gyülekezetünkben is voltak, s vannak ilyen bizonyságtevők. Egy asszony mesélte, amikor édesapja temetését követően rendszeresen járni kezdett az istentiszteletre, hogy édesapja – egyszerű sváb bácsi – otthon mindig elmondta, amit a templomban hallott. S ezek az otthon elmondott igehirdetések egyszerre beértek abban az asszonyban. 
S közülünk is hanyan vannak olyanok, akiket valaki meghívott, akiket valaki ide-szeretett, ide-imádkozott, akik tapasztalták, hogy a bizonyságtevők fellege veszi körül őket! Talán a templomajtóban egy kedves szó, egy telefonhívás: régen nem láttunk már, talán egy bátorítás: neked helyed van itt – gyere, ahogy vagy! A temetőben egy vigasztaló szó – túl az adminisztráción, a temető rendjén a reménységről, Isten hűségéről, hogy Ő vigasztal minket is. A bizonyságtevők fellege vesz körül minket. 
S hadd legyen ez bátorításul mindannyiunknak. Nem láthatón, úgy, mint a pára – gyengén és elillanón – mégis bizonyságot teszünk arról, aki rólunk gondot visel, aki megőrzött betegségben, vizsgán, anyagi szűkösségben. Bizonyságot teszünk arról, aki megajándékozott gyermekekkel és unokákkal, hivatással és erővel, tehetséggel és élményekkel. S hogy megbocsátott – talán ez lehetne legerősebb bizonyságunk – az újrakezdés lehetőségével, hogy elestünk, de újra… újra… ha nem is szállunk, de futunk, legalábbis lépünk, haladunk a cél felé. És szólunk róla, hogy Jó az Úr, boldog, aki benne bízik. Csak egy szót szólni, egy tiszta szót, amely mint a pára eltűnik, de nyomában kikel a mag, az ige valakinek a szívében-lelkében. Legyetek készen mindenkor számot adni mindenkinek, aki számon kéri tőletek, a bennetek élőreménységet. És ezért legyetek mindnyájan egyetértők, együttérzők, testvérszeretők, könyörületesek, alázatosak. Ne fizessetek a gonoszért gonosszal, vagy a gyalázkodásért gyalázkodással, hanem ellenkezőleg: mondjatok áldást!

Hogyan tegyek bizonyságot, amikor kicsiny vagyok, képzetlen vagyok… – kérdezik sokan. 
A tanévzáró családi istentiszteleten kipakolták a gyerekek a táskájukat, ami már nem kell a nyárra. Kikerült a körző is. Ami jó matekórán, nem jó, ha velünk marad, mert a körző maga körül forog és szúr. A bizonyságtétel egyetlen feltétele az, hogy kitegyük táskánkból a körzőt, hogy ne magunk körül forogjunk. Mert azzal inkább elbátortalanítok másokat, ha a magam sikereit állítom középpontba: én már itt vagy ott járok a hit útján: ennyit imádkozom, és annyi közösségben veszek részt. A maga körül forgó körző szúr.
A bizonyságtétel Krisztust állítja középpontba. Talán magáról éppen azt vallja, mint Péter: én bűnös ember vagyok. Krisztus azonban igaz, aki megigazított engem is, és megigazította Pétert, aki szolgájává tette Babilont, hogy Izráel rátaláljon az irgalmas Istenre. 
A bizonyságtétel közepén Krisztus áll. Hiszen nem is a bizonyságtevő szól, hanem maga az Úr, hogy az elvetett mag, az ige, sokakban szárba szökkenjen. Ámen.