Author: Imre

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. Gárdony, Székesfehérvár, 2018. március 11.
                                                                                                                           Ézs 30:18-23.

Ha a búzamag nem esik a földbe, és nem hal meg, egymaga marad. De ha meghal, sokszoros termést hoz. (Jn 12:24)

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!

Hadd mondjam el röviden a prófécia történeti hátterét. Asszíria megtámadta Júda országát. Júda királya mindenfelé keresett menedéket, kibúvót: hadisarcot fizetett, szövetségest keresett – semminek nem látta hasznát. Végül az Úr elé tárta ügyét. Reménytelenségében odaterítette az Úr oltára elé az Asszír király levelét. S akkor Ézsaiás prófétán keresztül érkezett a bátorítás: Ne félj, mert Istened küzd érted. Ebben az évben még éheztek, jövő évben még éheztek, de két év múlva már vethettek.
S így történt.
Ennek a történetnek emlékét hordozza a felolvasott prófécia. Nyilván később foglalták írásba, és bizonyosan azzal a céllal, hogy későbbi nemzedékeknek is tanulságul szolgáljon. Ha röviden kellene összefoglalni a tanulságot, valahogy így szólna: Egyedül az Úr tud segíteni, egyedül Ő ad szabadulást, egyedül Ő élteti népét.

A reformáció kibontakozása idején V. Károly császár le akart számolni a birodalmán belüli egyházszakadással. Ezért háborúval fenyegette meg azokat a fejedelmeket, akik a reformáció pártjára álltak. A fejedelmek nem ijedtek meg, hanem szövetségre léptek egymással, így jött létre 1529-ben a Schmalkaldeni szövetség. Erre a hírre Luther levelet írt Állhatatos János szász választófejedelemnek: „ezt a szövetséget sem nem helyeselhetjük, sem nem tanácsolhatjuk”. „Inkább ezer halál érjen, mint egy olyan lelkiismeret, hogy a mi evangéliumunk lett légyen oka bármily vérnek vagy kárnak”. S írja: inkább szenvednek üldöztetést vagy halált, de az igazságszolgáltatás jogát az Úrra kell hagyni. „Hordoznunk kell Krisztus keresztjét, a világ azt nem akarja hordani, hanem ránk rakja; hát persze nekünk, keresztyéneknek kell azt hordanunk, hogy ne heverjen itt árván, avagy ne hulljon a semmibe”. – írja Luther.

S persze nem arról szeretnék véleményt mondani, mennyire szabad az embernek előre terveznie, bölcsen végiggondolnia lehetőségeit, szövetségeseket keresnie. Nem arról szeretnék beszélni, hogy mit tegyen az ember, és mit nem. De szeretnék Istenünk és Atyánk gazdagságáról szólni. Arról a hatalomról, amellyel nekünk minden jót megad. Ahogyan az evangéliumban sem hagyja Jézus éhesen elmenni azokat, akik hallgatják őt.
Mert nem az a kérdés Ézsaiás prófétánál, hogy vajon a király kereshet-e menedéket Egyiptomban, hanem azt hirdeti Ézsaiás, hogy mégsem a menedékkeresés, hanem az Úr ad szabadulást. Nem az a kérdés a XVI. században, hogy szövetkeznek-e a fejedelmek, hanem azt hirdeti Luther, hogy egyedül az Úr ad védelmet.
Hadd hulljon a porba minden bálvány, amiben eddig reménykedtünk: pénz, biztosítás, fizikai erő, tudás, kapcsolati tőke, múltbéli érdem. Ám a mennyei Atya jósága és hűsége mindenkor megmarad. Boldogok, akik benne reménykednek!

Luther leveléből azonban kitűnik, hogy az a gondoskodás, ahogy Istenünk gondoskodik rólunk, nem mindig kedves az embernek. „Kereszt” – mondja Luther. S azt nem szabad hagyni, hogy porba essen, hanem nekünk keresztyéneknek fel kell vennünk. S vallja Luther, hogy ez a kereszt javunkra van.
S itt látszódik meg, milyen ereje van a hitnek. Nem a maga kényelmét keresi, hanem Isten akaratát kéri és várja beteljesedni. Ez a hit megőrzi jó reménységben még a szenvedőt is. Hiszen túlmutat a láthatón, és elénk tárja a bizonyos jövőt, Isten tervét, amely felé vezeti a világot – s minket is. A hit megláttatja, hogy szenvedésben és halálban is Jézus közösségében vagyunk. Hogy a szenvedés és halál ellenére is Jézus élete válik nyilvánvalóvá rajtunk. Boldogok, akik Benne reménykednek!

Azt mondja valaki: én így nem tudok hinni! Nekem nem ilyen erős a hitem. Nekem sem ilyen erős a hitem. De azért adja nekünk igéjét, és azért adja nekünk az úrvacsorát Jézus, hogy ez a hit növekedjék bennünk, és mindig megújuljon, Mert nemcsak azzal az öt kenyérrel és két hallal tartotta jól övéit, hanem jól tartja testének és vérének közösségével. És az a kenyér és a kehely, amit adott, éltető beszéde, amivel naponta táplál, még a gyenge hitet is felfrissíti, hogy örömben és megpróbáltatások között egyedül az Úrra számítsunk, mert Ő gazdag a szeretetben. Ámen.