Last saved by: Imre

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 
Gárdony, Székesfehérvár, Sárosd, 2018. január 14. 1. Pt 4:1-6.

A törvény Mózes által adatott, a kegyelem és az igazság Jézus Krisztus által jelent meg. (Jn 1:17)
Szeretettel köszöntöm a gyülekezetet heti igénkkel a Vízkereszt ünnepe utáni 2. vasárnapon. Ez a vasárnap bátorít bennünket, hogy Jézusban valóban láthatóvá lett Isten dicsősége. Jézus által ebből a dicsőségből – Isten öröméből – mi is bőven kapunk. Hadd fedezzük fel életünkben Istennek csodáit, és hadd teljünk meg Jézus fényével, a reménység sugaraival! 
Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Az elmúlt vasárnap azt az örömöt hirdettem, hogy Jézus Krisztus által új teremtés kezdődött bennünk. Emberi kapcsolataink, közösségeink – leginkább családunk – valamiképpen az Atya és a Fiú egységét, Isten és Jézus szeretetharmóniáját hordozzák magukon. 
Mai igéink is erre utalnak. Jézus megörvendezteti a násznépet Kánában. Jó borral ajándékozza meg őket. Milyen közel jön hozzájuk Isten szeretete, hogy ennyire emberi örömöt szerez nekik! Ebben a felolvasott igében pedig arról szólunk, hogy akik ismerik Jézust, azoknak nincs szükségük öröm-pótlékokra, megszabadulnak szenvedélyeik fogságából, mert valóságos örömöt kapnak. A gyülekezet nem alkalmi együttlét csupán, hogy az emberek összejönnek valami szent cselekményre, hanem a gyülekezet valóságos közösség. Jézus körül jó egymással találkozni. Jézus közösségében igazi öröm együtt lenni. 
Emberi közösségeinkben láthatóvá válik, hogy Jézus újjá teremtett minket. Az Atya és a Fiú egységét, Isten és Jézus egységét hordozzuk magunkon. Jézust megismerve megváltoznak emberi kapcsolataink. Az engedelmesség – ez volt a múlt vasárnap kulcsszava – nem akaratunkról való lemondás többé, hanem akaratunk egyeztetése. Nem egymás alá vetjük magunkat, hanem egy akaratra jutunk, amikor odafigyelünk egymásra. 
Ma az emberi kapcsolatok fölött, vagy azokat megelőzően szeretnék beszélni Istennel való kapcsolatunkról. Hogy az új teremtés, amely bennünk elkezdődött, az Istennel való kapcsolatunkat is átformálja. Heti igénk jelezte már ezt: a törvény helyére kegyelem és igazság lépett. Az evangéliumban pedig a történet vége mutatja ezt: a tanítványok hittek Jézusban. Ez az új teremtés bennünk Isten irányában a hit, a bizalom. A hit most nem annyit jelent, hogy hiszem, hogy létezik. Hanem azt jelenti: rábízom magam. A tanítványok hinni kezdtek Jézusban. Nemcsak meglátták isteni hatalmát, hanem azt is, hogy ez a hatalom az ember javát, az ember örömét adja. 
Döntő változás az, amikor az ember hinni kezd. Tudom, vannak, akik számára az a kérdés, hogy Isten létezik-e. Nem tudok nekik bizonyítékkal szolgálni. De náluk is nehezebb a dolga azoknak, akik az Isten jóindulatában nem bizonyosak. Akik egy-egy szomorú esemény után azt kérdezik: mi rosszat tettem, miért büntet az Isten. Akik egy-egy tragédia után felkiáltanak: hogyan engedheti ezt meg a Mindenható. Nehéz azoknak, akik a holnapra gondolnak, és úgy vélik, egyedül kell hordozniuk a holnap terhét. Munkájuk, betegségük, magányuk, anyagi gondjaik, családjuk féltése fölébük nő, és úgy látják – emberi szemmel nem is lehet másként látni – hogy nekik kell mindennel megbirkózniuk. S lehet, hogy nem tivornyázni kezdenek, mint a kis-ázsiai városok lakói, hanem feszítetten dolgoznak, diétáznak, éjszakákat végigtöprengenek. 
Péter apostol bátorítja a gyülekezetet: Isten akarata szerint éljétek le földi életetek hátralevő idejét. Isten akarata szerint – megint egy teher, megint valami, amihez alkalmazkodni kell – gondolják talán. Ezért fordítja tekintetünket Jézusra az apostol. Aki testében szenvedett. Aki testi szenvedésével legyőzte a bűnt, legyőzte a gonoszt, aki kételyt olt a szívünkben Istennel szemben. Jézus teljes bizalommal hagyta magát Isten oltalmában, és még a halálban sem csalatkozott benne. Nézzetek Jézusra, a hit szerzőjére és beteljesítőjére – írja a Zsidóknak szóló levél. Nézzetek rá, mert a mi Istenünk az öröm Istene. A mi Istenünk nem a félelem, hanem a reménység Istene. 
Döntő változás az, amikor valaki hinni kezd. A Miatyánk 3. kérése – Legyen meg a te akaratod – nem áldozat többé, hanem a bizalom kifejezése. Hiszen Isten akarata jó. Sőt: Isten akarata a jó. S mi szeretnénk ebben a jó akaratban élni. Szeretnénk e szerint a jó akarat szerint élni. Nem törvény szigorával, hanem a hit engedelmességével, a kegyelem és az igazság ismeretében. 
Döntő változás, amikor az ember hinni kezd. A tanítványokban ez a Kánai menyegző hétköznapi csodájakor kezdett születni, s még az üres sír láttán sem vált teljessé. Csak amikor a feltámadott Jézus teremtette meg bennük a hitet. Testvéreim! Mennyire vágyunk arra, hogy ezt a hitet megteremtse bennünk is az Úr! Mert le szeretnénk tenni az aggódás, a félelem, a gyász kötelékeit, és élni Isten akarata szerint igazságban és örömben. Valami már elkezdődött bennünk: bizonyosan mindannyian emlékszünk a saját „kánai menyegzőnkre”, hétköznapjaink csodáira (gyógyulásra, hazatalálásra, újrakezdés lehetőségére, a valakihez tartozás örömére). Most még azonban – amíg ebben a testben vagyunk – nem könnyű, nem magától értődő az, hogy Isten akaratából élünk. Napról napra emlékeztetjük magunkat. Napról napra Jézusra irányítjuk tekintetünket, mert egyedül benne, egyedül rajta látjuk teljesen Isten akaratát. Hogy az megmentő, megtartó, életet adó akarat. 
Döntő változás, hogy az ember hinni kezd. Testvéreim, nemcsak emberi kapcsolatainkban, hanem Istennel való közösségünkben is új teremtés kezdődött bennünk! Ámen.