Last saved by: Imre

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Komárom-Szőny, 2016. május 16. Jn 3:16-21.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Ünneplő Gyülekezet!

Királyi zászló jár elől – énekeltük az előbb. Fehérváron készítettünk egy királyi zászlót. A nyele, a törzse a karácsonyfa törzséből alakult. A zászló részét pedig nagyhéten kötöttük rá estéről estére. Jézus hét szava a kereszten fűzte egybe estéinket, minden szónál egy szalagot rákötöttünk. A karácsony és a húsvét így egybekötődött szemünk előtt. A jászolágyat és a keresztet ugyanabból a fából ácsolták. 
S ma a Szentlélek újból elénk állítja ezt a királyi zászlót, Jézus keresztjét. Ahogy Jézus mondta Róla: ő megtanít és eszünkbe juttat mindent, amit Jézus mondott nekünk. Most eszünkbe juttatja Jézust, akit értünk megfeszítettek. A Szentlélekről sokszor asszociálunk különleges jelekre – ahogyan Kornéliusz százados történetében is olvastunk nyelveken szólásról. Eszünkbe jutnak a tömegek, akik hitre jutottak, csodálatos gyógyulások, s más ehhez hasonlók – a Szentlélek legnagyobb csodája mégis az, hogy Krisztusra emlékeztet, akit értünk megfeszítettek. Aki értünk megízlelte a halált. Aki értünk alászállt a poklokra. 

Királyi zászló jár elől. A megfeszített Krisztus jár előttünk. Előttünk jár. A halálban. Az ítéletben. Milyen áldott a Szentlélek, hogy eszünkbe juttatja ezt. Mert Krisztus ítélete a mi ítéletünk. Ő viselte a mi büntetésünket. Nélküle szétszóródnánk. Ahogyan a bábeli történet ezt elmondta. Magunktól elfelejtenénk, milyen súlyos a hitetlenség következménye. Kicsi gyerek voltam, amikor édesapámmal nagyszüleimhez utaztunk Budapesten. A harmincas villamos megállójánál apa belépett egy virágboltba. Előtte figyelmeztetett, hogy várjam meg, mindjárt jön. De nem vártam. Úgy gondoltam, tudom az utat, s elindultam gyalog. Nem tudom, mi lett volna velem, ha elveszem – de apa utánam rohant, és felvett a kezébe. Hányszor elfelejtjük a hitetlenség következményét, a szétszóródást, az elveszést, mert az Atya utánunk rohant, sőt, megelőzött. A mélybe szállt értünk Jézus, előttünk járt: magára vette ítéletünket. 

Királyi zászló jár elől. Az ítéletet a bábeli történet elmondta: a szétszéledés. A diabolos, a sátán, aki mindent szétdobál. A szétszéledt emberiség a sátán kezében van. Talán azt gondolják sokan: saját magunk urai vagyunk – valójában a sátán szolgái. A halál kultúráját művelik. A sátán szétdobál – akkor is, amikor egységet hirdet, amikor felvonulásokat szervez. Tapasztaljuk a széthulló családokban, a megszakadó barátságokban, az egymásnak feszülő ideológiákban, abban, hogy sokan nem tudnak már ünnepelni, találkozni. A sátán szétszéleszt. Amikor a Szentlélek bizonyságot tesz Jézusról, amikor a királyi zászló elől jár, akkor összegyűjti népét. Közösségbe kapcsolja Nikodémust, aki éjjel ment Jézushoz, Kornéliuszt, aki idegennek számított. Jézus összegyűjti népét. Jézus által megmenekül a világ. 
Hiszem, hogy amint Jézus maga köré gyűjti népét, megmenekülnek közösségeink: a családok és a barátok és a gyülekezetek is. Ahol Jézus világosságába kerülünk, ott világosságra kerülnek a dolgaink. A rosszak és a jók. De nem egymást fogjuk hibáztatni, hanem mindenki felismeri saját hibáját. Nem magunkat fogjuk mentegetni, hanem egymást biztatjuk Krisztus keresztjével. Nem a másikat akarjuk megváltoztatni, hanem a magunk életét akarjuk megjobbítani. Ha a királyi zászló jár elől, ott meggyógyulnak, megmenekülnek a közösségeink. 
Aki hisz Jézusban, annak örök élete van. A királyi zászló nemcsak a megítéltetésben, a halálban jár előttünk, hanem keresztül vezet a halálon az életre. Nem a földi élet meghosszabbítását ígéri Jézus, hanem a közösséget az Atyával, aki fölötte áll minden kornak, aki egybeöleli a múltat, a jelent és a jövőt. A királyi zászló elől jár, és egybegyűjti Isten szétszóródott népét. Keresztségünkben meghaltunk mi is Jézussal együtt, és vele együtt új életre támadtunk. Átvitt bennünket Jézus a sötétségből az ő csodálatos világosságába. 

A Szentlélek ma újból elénk állítja a királyi zászlót, Jézus keresztjét. Ahogy egykor Nikodémus előtt, aki sötétben ment Jézushoz, felragyogott az üdvösség világossága, úgy ragyog előttünk is. S az üdvösség, amit a hívőknek ígér az evangélium, valóságos menekvés. Nem vagyunk hát beszorítva a megszokásainkba, nem vagyunk beszorítva önmagunkba sem: én már csak ilyen vagyok. Nem vagyunk beszorítva a sorsunkba – sem csillagok állásába, sem szenvedélyeinkbe, sem neveltetésünkbe. Jézus valóságosan megszabadított minket!

A Szentlélek ma újból elénk állítja a királyi zászlót, Jézus keresztjét, a megfeszített Jézust. Hogy elől járjon. Hogy egybegyűjtsön sokakat. Ahogy elküldte Pétert Cézáreába, úgy küld ma bennünket – mindegyikünket a maga városába. A magunk Kornéliuszához, akihez vonakodtunk elmenni. S a Szentlélek mindnyájunknak tartogat meglepetéseket. Most kezdem igazán megérteni – jellegű meglepetéseket. Mert a Lélek sohasem megszokható, a Lélek mindig új. Frissíti a hitünket. 
A Szentlélek ma újból elénk állítja a királyi zászlót, a megfeszített Jézust. S összegyűjti népét. Személytől személyig, egytől egyig. Senkit nem hagy ki. Mert úgy szerette Isten a világot, hogy egyszülött Fiát adta, hogy aki hisz őbenne, el ne vesszen, hanem örök élete legyen. Ámen.