Last saved by: Imre

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.  Szfvár, 2015. május 25. 	Ap Csel 10:34,42-48.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Tegnap a pünkösdi történet kapcsán arról beszéltem, hogy az apostolok engedelmesen vártak arra a mennyei Erőre, akit Jézus ígért nekik. Hittek Jézus ígéretének. 
Ma is az engedelmességre kerül a hangsúly. Nem volt könnyű Péternek engedelmeskednie. Az Úr arra hívta meg, hogy egy pogány ember házába lépjen be. Az ószövetségi tiltás ellenére. Megszokott értékrendje ellenére. S Péter mégis ment. Mert az Úr küldte. 
S ott, Kornéliusz százados házában hirdette az evangéliumot. Beszélt Jézusról. Nem tudom, mennyire pontosan írta le a szentíró Péter prédikációját. Ahogy olvasom szavait úgy tűnik, hogy Péter – bár azzal kezdi az igehirdetését, hogy „Most kezdem igazán megérteni, hogy nem személyválogató az Isten” - még a prédikáció közben sem szabadult fel az előítélete alól. Mintha kínosan ügyelne arra, hogy a pogány hallgatók is értsék, amit mond. Mintha Péter feszengve figyelne arra, hogy csak annyit idézzen az Ószövetségből, amennyi elkerülhetetlenül fontos. Szóval engedelmeskedik a küldetésének, de maga sem tudja, hogy mi lesz az eredménye. 
S ekkor történik a csoda: a Lélek hitre vezeti Kornéliuszt, s közben a hitben növeli Pétert és társait. Mert a történet végén már nemcsak beszélnek arról, hogy nem személyválogató az Isten, már nemcsak elvben ismerik Isten mindeneket egybefoglaló szeretetét, hanem a saját szemükkel látják megvalósulni. A csodának ezt a vonatkozását szeretném ma kiemelni: ahogy az Úr megnyitja Pétert Kornéliusz előtt. Ahogy az Úr továbbvezeti Pétert a hit útján. 
Két dolgot szeretnék ezzel kapcsolatban mondani: 
Miközben minket küld az Úr – talán olyan feladatra, amelyre nem tartjuk magunkat alkalmasnak – aközben a mi hitünket is növeli. Elhív az Úr – talán arra, hogy látogassuk meg a megkeresztelt gyermekek családját. Talán arra, hogy egy-egy bibliaórán mondjuk el, hogyan értjük az igét. Minden porcikánk tiltakozik ellene. De miközben mégis megtesszük, a mi hitünket növeli az Úr. Valamit felismerni enged, amit már talán tudtunk – s amit most megtapasztalhatunk. Ahogyan Péter is, hogy nem személyválogató az Isten. A hit nem stagnál. Az a hit, amely nem növekszik, az elhal. Az a hit, amely nem indul engedelmesen a Lélek küldésére, az megszűnik, csak formális vallásossággá lesz. A Lélek amikor küld, akkor a mi hitünket is növelni akarja. S ha nem is engedelmeskednénk a Lélek küldésének azért, mert küld, engedelmeskedjünk azért, hogy a hitünk gyarapodjék, hogy egyre inkább megismerjük Krisztust! Úgy látom, hogy ma a véleményünket – mondjuk a hazafiságról, vagy a menekültek ügyében, az élet védelmének kérdéseiben – a közvélemény, a polgári eszmék formálják, pedig milyen jó volna kitennünk magunkat annak, hogy Krisztus formálja gondolatainkat! De jó volna, ha hitük növekednék, és áthatná egész gondolkodásunkat!
A másik mozzanat, amit kiemelnék, amikor Péter rendelkezett, hogy kereszteljék meg Kornéliuszt. Érdekes, hogy nem Kornéliusz kérte, hogy kereszteljék meg, hanem Péter rendelkezett. Péter bátorságot kapott arra, hogy újabb határokat lépjen át. Nemcsak belépett a pogány ember házába, nemcsak együtt evett vele, hanem meg is keresztelte őt. Mivel megélte az összetartozást Kornéliusszal, mivel tapasztalta, hogy ugyanaz a Szentlélek munkálkodik benne is, ezért ez az új közösség minden határt lebontott közöttük.
Amikor megtapasztaljuk a Krisztus-hit egységét, akkor megszűnnek az elválasztó határok. Hogy térdelve vagy állva veszi valaki az úrvacsorát, hogy egy szín alatt vagy két szín alatt. A Krisztus hit egységében nem számít már a liturgia formája – ahol a Szentlélek alkot közösséget, ott megszűnnek az elválasztó korlátok. Mennyire fáj, amikor egészen világi szempontok választanak el egymástól embereket! Mennyire fáj, amikor az önérzet erősebb, mint a Krisztus-hit egysége! És mennyire nyomaszt, amikor nem a Krisztus-hit, hanem valami más köt össze: az elvtelenség, a nemtörődömség. Pétert a Szentlélek állította Kornéliusz háza-népének közösségébe! Mennyire kell a Szentlélekért könyörögnünk, hogy minket is a Lélek tegyen nyitottá a másik ember elfogadására! Mennyire kell a Szentlélekért könyörögnünk, hogy az egyház valódi egysége láthatóvá legyen! Könyörögjünk hát a Lélekért!
Szentlélek Isten, növelj bennünket a hitben, Krisztus ismeretében – és adj bátorságot, hogy induljunk arra, amerre vezetsz minket! Ámen.