Author: Mumin
Last saved by: Imre

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.  	   Szfvár, 2015. január 1.      Gal 3:23-29.

Amit pedig szóltok vagy cselekesztek, mind az Úr Jézus nevében tegyétek hálát adva az Atya Istennek Őáltala. Jézus névadásának ünnepe van. A Jézus név azt jelenti: Isten az én szabadítóm.
Gondoljuk végig, mi minden köt meg bennünket, mitől várunk szabadulást.
Nem csak arra gondoljunk, ami személyesen minket gátol, hanem ami nem enged kibontakozni egy-egy közösséget. Akár gyülekezet, akár család, akár egy-egy település vagy nemzet kibontakozását várnánk.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!
Kiskarácsony – így nevezik Karácsony nyolcadát. Az evangélium egyetlen bővített mondattal viszi tovább Jézus születés-történetét: „Amikor pedig eljött a nyolcadik nap, és körül kellett őt metélni, a Jézus nevet adták neki, ahogyan az angyal nevezte őt, mielőtt anyja méhében megfogant”.
A nyolcadik nap – Jézus születésétől számolva. Tehát amit olvastunk, az Karácsony következménye. Ha Újévkor ünnepelhetünk, az Karácsonyból következik. Mert annak nyolcadik napja. Mert folytatódik, ami akkor elkezdődött, amikor Isten Fia testet öltött. Abban folytatódik, hogy nemcsak emberré lett, hanem valóságos emberré. Fiúgyermekké, zsidó fiúgyermekké, és mindazok a szokások, törvények, amelyek egy zsidó fiúgyermekre vonatkoztak, azok őrá is érvényesek. Jézus valóságos emberré lett.
Pál apostol az ellenkező irányú csodát írja le: a keresztségben Krisztust öltöttétek magatokra. Úgy ölthetjük Krisztust magunkra, hogy Ő öltötte előbb magára a mi testünket. Úgy részesedhetünk Krisztus életéből, hogy előbb Ő vette magára a mi törvény alá rekesztett valónkat.
A törvény alá rekesztett valóságunk. Azt értjük ezen, ami Jézussal is történt: a szokásnak megfelelő viselkedést. A hagyomány előírásainak megtartását. Milyen nehezünkre esik ez is sokszor. Pedig ez szabad döntés. Akkor is, amikor elvárásoknak engedve hívjuk fel rokonainkat, vagy e-mailben kívánunk nekik Boldog Új Évet. Mégis feladat. Sok esetben teher. Pedig a törvény alatt lenni még súlyosabb. A természet törvényeit jelenti. Ahogy Bach 106. kantátájában énekli a kórus: „Ősi törvény mondja: Ember, meg kell halnod!”. S a törvény alatti lét végső állomása az ítélet. Mert nemcsak meg kell felelnünk a törvénynek, hanem erről ítéletet mond az Úr az utolsó napon. Törvény alá rekesztett valóságunk.
Ezt vette Krisztus magára. S mert magára vette a mi halandó testünket, ezért öltjük magunkra Krisztust a keresztségben. Feltámadását és életét. Amikor ezt az évet kezdjük, abban a bizalomban kezdjük, hogy a keresztség és a hit által Krisztust öltöttük magunkra. Krisztus feltámadását és életét. Magára vette földi létünket, és ránk adta örök életét. Magára vette törvény alá vetett valóságunkat, és ránk ruházta a bizalom szabadságát. Magára vette azt, hogy mindenben ellentmondunk egymásnak, magára vette széthulló kapcsolatainkat, és ránk ruházta az összetartozás, az egység teljességét – ahogyan Ő egy az Atyával.
Krisztus ránk ruházta feltámadását és életét. Rövidebb az élet annál, hogy ócska borokat igyunk – tartja a borász-mondás. Aki megismerte Krisztus által az életet, annak értékessé válik ez a földi lét: igyekszik megtölteni tartalommal, megmaradó kincsekkel. Az irgalmasság kincseivel, a figyelmesség drágaköveivel, a szelíd alázat aranyával. S amikor valami még értékesebbre talál, hajlandó mindent odaadni: a mennyek országáért ezt a földi életet is. Mert Krisztus feltámadásával és életével ruházta őt fel.
Jézus ránk ruházta a bizalom szabadságát. Amely igaznak tartja Isten szavát. Éppen ezért a hívő – nem félelemből, nem az elvárás terhe alatt, hanem a bizalom bizonyosságával – engedelmeskedik Istennek. Leginkább igaznak tartja a bűnbocsánatot hirdető szót. Az isteni irgalom szavát. Nemcsak önmagára nézve, hanem társaira nézve is. Mert Jézus a bizalom szabadságával ruházta őt fel.
Jézus ránk ruházta az összetartozás és az egység teljességét. A megbocsátás egységét. Hogy mindegyikünknek egyformán megmosta lábát. Hogy mindegyikünket úgy nevezett: testének tagjai vagyunk. Templomának építőkövei. S mindegyikünknek más és más ajándékot adott – mást a férfinak és mást a nőnek, mást a görögnek és mást a zsidónak, mást a szegénynek és mást a gazdagnak. De mindenkinek ugyanúgy Szentlelkéből adott adományt, így ruházta ránk az egység és az összetartozás teljességét.
Így lett Jézus szabadítónk. Saját létét adta nekünk. S ahogy Lukács egy mondattal tovább viszi a születés történetét, úgy ez a történet is tovább visz minket is Karácsony útján. Ámen.