Title: Legyen derekatok felövezve, lámpásotok meggyújtva
Author: Bencze András
Last saved by: IMRE
Company: BSAFTPZ

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	Gárdony, Szfvár, Sárosd, 2013. november 24.
	1. Kor 15:54-57.

Legyen derekatok felövezve, lámpásotok meggyújtva! – Jézus szavával köszöntöm a gyülekezetet az egyházi év utolsó vasárnapján, Örök élet vasárnapján. Arra hívja meg Jézus tanítványait, hogy ebben a mulandó világban úgy éljenek, mint akik hivatalosak Isten múlhatatlan örömére. Legyenek készen mindenkor – nemcsak arra, hogy letegyék ennek a világnak terheit, hanem arra is, hogy ebben a világban is az örök élet gazdagságával, örömével, irgalmával éljenek. 
Amikor megvizsgáljuk magunkat, bátran vigyük Isten elé küzdelmeinket, kétségeinket és bukásainkat, hogy szeretnénk az Ő világát megjeleníteni, láthatóvá tenni – s bizony inkább azt vesszük észre, hogy úgy vagyunk, mint nagy eső után: indulnánk az ünnepre, de beleragadt a sárba a cipőnk. Hiszen azért hívott meg bennünket ma Isten, hogy az örök élet reménységében minket, kételkedőket, küszködőket megerősítsen.
Főének: 256.
Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim! 
Bátor ének ez. Az utolsó versszak szinte már énekelhetetlenül bátor. Hogy tőlünk mindent elvehetnének? Hogy tőlünk a gonosz, a sátán, a halál bármit elragadhatna? Hiszen tapasztaljuk, milyen tehetetlenséget érzünk, milyen bizonytalanság vesz erőt rajtunk, még ha csak üres pénztárcánkat rabolja el tőlünk a tolvaj. Mennyire megdermeszt, amikor valóban értékeset veszítünk el! S mennyire megijedünk, amikor szeretetteljes kötelékeinket tépi el a halál. 
Bátor ének ez, s nagyon realista – József Attila fordítása pedig nagyszerűen fejezi ki az első versszak fájdalmas igazságát: a földön a gonosz az első. A sátánnak, a halálnak minden fölött hatalma van. Nemcsak a merész negyedik versszak, hanem ez a félelmetesen igaz első versszak is nehézzé teszi, hogy énekeljük Luther Márton énekét. 
Nos, a félelmeinket csak úgy tudjuk legyőzni, ha szembenézünk velük. S kegyelmes mennyei Atyánk ma azért hívott meg bennünket erre az istentiszteletre, hogy megnyissa szemünket, és megláttassa velünk a valóságot. Nemcsak azt, amit saját szemünkkel látunk – a halál valóságát –, hanem azt, amit Jézus Krisztus hozott világosságra: az örök élet valóságát is. 
Amikor ez a romlandó romolhatatlanságba öltözik – írja Pál apostol. Először ő is leírja azt, amit mi is tapasztalunk, hogy ez a földi testünk romlandó. Nemcsak halandó, hanem romlandó is. Halandóságát is érezzük magunkon – minden újabb ráncunk, minden elfelejtett emlék, minden lépcső, amelyre egyre nehezebben lépünk fel, halandóságunkat vetíti elénk. És minden elrontott öröm, minden elmaradt simogatás, minden bántó szó, minden kétely romlandóságunkat hirdeti. S hányan próbálják eltüntetni ráncaikat, hányan próbálnak úgy öltözni, mintha még most is huszonévesek lennének. Menekülnek a valóság elől. 
Mennyei Atyánk nem enged menekülni a valóság elől, hanem feltárja előttünk a teljes valóságot. Pál apostol hirdeti nekünk: Ez a romlandó romolhatatlanságba fog öltözni. Igen, ez a test – s nemcsak a test, hanem benne minden gondolat, érzés, vágy és álom – ez a test mindenestől romlandó és halandó. De romolhatatlanságba fog öltözni – ahogy Jézus feltámadt a halálból. Őhozzá hasonlóan és vele együtt a mi romlandó és halandó testünk is romolhatatlanságba és halhatatlanságba öltözik majd. Ahogy mi erőlködünk azon, hogy a romlandót valahogyan tartósítsuk, hiábavaló próbálkozás. Az Úr Jézus azonban, aki vállalta a halált, és legyőzve azt feltámadt a halottak közül, minket is részesít örök, romolhatatlan életéből. Saját erőnkkel csak leplezzük a valóságot – Jézus éppen feltárja romlandóságunkat, és új, örök életre hív. A mi fáradozásunk a megmaradásra hiábavaló – amit Jézus értünk tesz, az hasznos, eredményes. 
Könnyen gondoljuk, hogy két világ van: az egyik a mostani, és van valami odaát. S valami igazságunk van is. Csakhogy ez a két világ ugyanannak az Úristennek világa. S az Istennek nincsen két törvénye, életrendje. Ezért aki Isten országához tartozik, az már ebben a világban sem a sátán, a gonosz tanácsát követi, hanem a távolba utazott úr szavának engedelmeskedik. Igen, lehet, hogy élhetetlennek tartják, mert szelíd és alázatos szívű. Lehet, hogy megvetik, mert gyenge. Lehet, hogy – mint Mesterét – őt is a bűnösök közé sorolják, mert magára veszi mások bűnét. Mégis övé az ígéret, hogy fáradozása nem hiábavaló. Mert nem ő cselekszik, hanem Krisztus él benne. 
Hiszen nincs is más reménységünk, minthogy Krisztus éljen bennünk. Hiszen Ő győzte le a halált, s őáltala ad nekünk is győzelmet az Úr, miközben kételyekkel, félelmekkel és fájdalmakkal küzdünk. S csak Jézus ad bátorságot arra, hogy szembenézzünk romlandóságunkkal, ennek a világnak minden ördögével, és a látott valóság ellenére teljes örömmel valljuk: Miénk marad az Ország! Ámen.