Title: Szép termő águnk
Author: Bencze András
Last saved by: IMRE
Company: BSAFTPZ

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	 Ap Csel 13:26-39. Ev Élet 2013. április 1. Szfvár, 2013. április 1.

Benne az időben
Telt az idő vasárnapról vasárnapra.  S ezután is múlik majd vasárnapról vasárnapra. Ezek között a vasárnapok között húzódik meg húsvét ünnepe. Azt mondjuk, a keresztyénség legnagyobb ünnepe, s európai kultúránk messze kimagaslóan ünnepli ezt a két napot. Ám mégsem lehet a húsvétot kiemelni az őt körbevevő napok, hetek sorából. Mai igéink is visszahelyezik Jézus feltámadását az idő folyamába. Ha egy antiokhiai gyülekezeti tagok megkérdeznénk, miről is beszélt Pál, bizonyosan kiemelné, hogy Jézus halála és feltámadása az Atya terve szerint ment végbe, s nem a földi erők kényszerébe zárva. Biztosan fontos volt az antiockiaiak számára is, hogy Jézus feltámadásának közvetlen előzménye, oka van. S bizonyosan megragadta őket is Pál személyes érintettsége, hogy Húsvét mennyire megváltoztatta az Ő életét is.
Húsvét – az Atya eredeti terve szerint
Pál apostol feltűnően sok ószövetségi próféciát idéz ebben a beszédében. Nem csoda – gondoljuk – hiszen az antiókhiai zsinagógában hangzik el ez a beszéd. A hallgatóság java része zsidó, számukra pedig a Törvény és a próféták jelentettek biztos alapot. Mégis érződik, hogy itt többről van szó, minthogy a zsidóknak akarna Pál apostol kedvébe járni. A korinthusiakhoz írt első levélben Jézus szenvedéséről és feltámadásáról már összefoglalóan ír: „Krisztus meghalt a mi bűneinkért az Írások szerint. Eltemették, és – ugyancsak az Írások szerint – feltámadt a harmadik napon.” (1:Kor 15:3-4) Itt már bizonyosan azt jelenti az Ószövetségre utalás, hogy Jézus szenvedése és halála valamint feltámadása a szerint ment végbe, amit Mózesnél, a Zsoltárokban és a Prófétáknál olvashatunk. Nemcsak Jézus szenvedése és halála, hanem Jézus feltámadása is az Atya eredeti terve szerint ment végbe. Úgy, amint azt Ő előre kijelentette. „Hát nem ezt kellett-e elszenvednie a Krisztusnak, és így megdicsőülnie?” – kérdezi Jézus is az emmausi tanítványoktól. 
A világ folyását figyelve mennyien gondolják úgy, hogy a Teremtő magára hagyta ezt a világot. „A gép forog, az Alkotó pihen”. Mennyiszer érezzük azt, mintha véletlenek játéka lenne sorsunk. Jobb esetben az emberi felelősséget és szabadságot emlegetjük, hiszen – mert legtöbbször ez a vélemény áll az egész mögött – Istenre nem lehet számítani. Pál apostol azonban Jézusra mutat. Benne beteljesedtek az ígéretek. Az Úr munkálkodik – nem hagyta magára a világot, nem improvizál, hanem eredeti terve szerint adatott halálra és támadt fel a halálból Jézus. A húsvét, Jézus feltámadása így is az időbe van ágyazva. Úgy cselekedett Isten, ahogyan a törvényben és a próféták írásaiban azt előre ígérte. 
Húsvét – az előzményeink ismeretében
Az is feltűnik Pál apostol igehirdetésében, hogy csak azután beszél húsvétról, Jézus feltámadásáról, miután szenvedéséről és haláláról is beszélt. Megint az idők egybetartozásáról van szó. Az előző szakaszban Isten nagy ívű tervét mondtam el, most pedig a Húsvét, a feltámadás közvetlen környezetét. Hogy a feltámadást megelőzi a halál – nemcsak általában a halál, hanem a bűneink büntetéseként és a bűneink következményeként megjelenő halál. Pál apostol arról beszél, hogy akik nem ismerték fel, hogy Jézus Krisztusban megjelent Isten akarta, hogy Jézus az út az élet teljessége felé, azok elutasították őt, elzárkóztak előle, és halálra ítélték. Amikor Jézus feltámadását ünnepeljük, óhatatlanul is felvetődik bennünk a gondolat, amelyet énekeskönyvünk imádságában Johnson Gananabaranam indiai lelkész fogalmazott meg: „Uram, sokszor elárultalak. Nem csókkal, mint Júdás, hanem azzal, hogy elmulasztottam a hit cselekedeteit. … Mily sokszor megtagadtalak, szégyelltelek. … Hányszor becsültem többre a világ tüzét. … Uram, elbizakodottságom, gőgöm nem kevesebb, mint Kajafásé; félelmem az igazság mellé állni, nem kisebb, mint Pilátusé; kishitűségem mélyebb sebeket ejt rajtad, mint a római zsoldosok szegei” (EÉ 710-711. oldal) Húsvétot ünnepelni csak úgy tudunk igazán, ha annak előzményeit ismerjük. Nemcsak azt, amit Kajafás, Pilátus vagy Júdás tett, hanem azt is, amit mi tettünk. Az önvizsgálatra, önmagunkkal való szembenézésre a feltámadás öröme bátorít, ez alapján hirdeti Pál apostol: „Őáltala mindenki megigazul, aki hisz.”
A személyessé váló húsvéti hír
Ez a fordulat, a Húsvét fordulata még látványosabban jelenik meg az emmausi tanítványok életében, mint Pál apostol igehirdetésében. Hiszen akik önmaguk elől, múltjuk elől menekültek, azok most megfordulnak, és Jézus feltámadásának örömével, és saját új életük örömével indulnak vissza társaikhoz. De Pál apostol is átélte a fordulatot. „Mi is hirdetjük nektek, hogy azt az ígéretet, amelyet az atyáknak tett az Isten, beteljesítette nekünk.” Krisztus feltámadásának öröme a mi örömünk is. Nemcsak a tanítványok részesültek belőle, akik találkoztak a Feltámadottal. Krisztus feltámadásának erejét élte át Pál apostol is, és nem hiába hirdeti most azt Antiókhiában is. És nem hiába hirdetjük évről évre, mert ez a hír nem veszíti hatályát, húsvét utáni napjainkat is betölti. Ezért ünnepeljük vasárnapról vasárnapra Krisztus feltámadását és abból eredően saját új életünket, a gyülekezet, az egyház születését. 
Húsvét nem veszti hatályát. Ma is újra és újra rácsodálkozunk arra, ahogyan Isten betölti nekünk ígéretét Jézus halála és feltámadása révén. Nem megtanult anyagként, hanem saját tapasztalatból „mi is hirdetjük”, hogy bocsánatot nyertünk, új életet kaptunk, megerősödött bennünk az az ismeret, hogy Istenhez tartozunk. Mi is hirdetjük, mert a Húsvét nem elszigetelten áll napjaink sorában, hanem előtte is voltak napok, s utána is vannak napok: benne áll az időben, és formálja azt. Ámen. 
Áldunk Téged, Krisztusunk, aki haláloddal és feltámadásoddal átformáltad múltunkat és jövőnket. Múltunkkal megbékélhetünk, jövőnket pedig szüntelen jelenné formáltad, hogy rólad tanúskodjunk szóval és tettel. Ámen.