Author: Rumy Imre

Köszöntés

	Szeretettel köszöntöm a Gyülekezetet a 2013. esztendő első napján! Nem csak azért gyülekeztünk össze ma istentiszteletre, mert a mai nappal új naptári évet kezdünk, hanem azért is, mert ma van Jézus körülmetélésének és szent nevének ünnepe.
	Jézust – mint minden zsidó kisgyermeket – 8 napos korában körülmetélték, és így ő is Izráel népének tagjává vált. De talán még fontosabb a számunkra az, hogy József és Mária a Jézus nevet adták a kisgyermeknek, ahogyan azt Isten megparancsolta nekik. A Jézus nevet, amely azt jelenti, hogy az Úr megsegít, az Úr üdvözít.
	A mai nap igéje így szól hozzánk a kolosséi levélből: „Amit pedig szóltok vagy cselekesztek, mind az Úr Jézus nevében tegyétek, hálát adva az Atya Istennek őáltala.” (Kol 3, 17) Isten igéje azzal bátorít bennünket, hogy mi ezt az újévet is Jézus nevében kezdhetjük! Ez egyrészt ajándék, másrészt felelősség. Ajándék, hogy Jézus kegyelmében, Jézus hatalma alatt indulhatunk el a 2013-as esztendőben is. De felelősségre is indít: amit teszünk, azt úgy tegyük, hogy méltó legyen Jézushoz. S bármit teszünk, legyen ott benne és mellette a hálaadás is.
	Efelé segít bennünket a mai istentisztelet, amelyet a 178-as számú énekünkkel kezdünk el, azután pedig a 618-as számú rend énekverseit énekeljük.

Kezdőének: 178
Liturgia: 618
Főének: 179
Úrvacsorai ének: 312

KEGYELEM NÉKÜNK, ÉS BÉKESSÉG, ISTENTŐL, A MI ATYÁNKTÓL, ÉS AZ ÚR JÉZUS KRISZTUSTÓL. ÁMEN.

Hallgassa meg a Gyülekezet azt az ószövetségi szent igét, amelyet egyházunk a mai vasárnapra az igehirdetés alapjául elrendelt. Megírva találjuk Mózes első könyvében, a 28. fejezet 10. versétől a következőképpen:

„Elindult Jákób Beérsebából, és Hárán felé tartott. ^11Egy olyan helyre ért, ahol eltölthette az éjszakát, mikor a nap lement. Fogott egyet az ott levő kövek közül, azt a feje alá tette, és lefeküdt azon a helyen. ^12És álmot látott: Egy létra volt a földre állítva, amelynek teteje az égig ért, és Isten angyalai jártak azon fel és le.  ^13Odafönt pedig az ÚR állt, és ezt mondta: Én vagyok az ÚR, atyádnak, Ábrahámnak Istene, és Izsáknak Istene! Ezt a földet, amelyen fekszel, neked adom és a te utódaidnak. ^14Annyi utódod lesz, mint a föld pora, terjeszkedni fogsz nyugatra és keletre, északra és délre, és áldást nyer általad, meg utódod által a föld minden nemzetsége.  ^15Mert én veled vagyok, megőrizlek téged, akárhova mégy, és visszahozlak erre a földre. Bizony, nem hagylak el, amíg nem teljesítem, amit megígértem neked. 
^16Amikor Jákób fölébredt álmából, ezt mondta: Bizonyára az ÚR van ezen a helyen, és én nem tudtam! ^17Félelem fogta el, és így szólt: Milyen félelmes ez a hely! Nem más ez, mint Isten háza és a menny kapuja.
^18Reggel fölkelt Jákób, fogta azt a követ, amely a fejealja volt, fölállította szent oszlopként, és olajat öntött a tetejére.  ^19Azután elnevezte azt a helyet Bételnek, azelőtt Lúz volt annak a városnak a neve.  ^20És ilyen fogadalmat tett Jákób: Ha velem lesz Isten, és megőriz ezen az úton, amelyen most járok, ha ad nekem ételül kenyeret és öltözetül ruhát, ^21és békességben térek vissza apám házába, akkor az ÚR lesz az én Istenem. ^22Ez a kő pedig, amelyet szent oszlopként állítottam föl, Isten háza lesz, és bármit adsz nekem, a tizedét neked adom.”

Áldjuk az Urat, mert irgalmas,
és beszéde megmarad örökké.

Keresztény Gyülekezet, Testvéreim az Úr Jézus Krisztusban!

	2013. január elseje van, az újév év első napja. Új a naptárunk, új az Útmutatónk, új szám szerepel dátumozásunkban. Egy új polgári év kezdődik, és mi magunk is újat kezdhetünk, kisebb-nagyobb elhatározásokat tehetünk, új lehetőségekben bízhatunk.
	De vajon tiszta lappal indulhatunk-e az újévbe? Lehetséges-e, hogy ne hozzuk magunkkal az elmúlt év problémáit, fel nem oldott konfliktusait, el nem rendezett dolgait?
	S lehetnek bennünk kínzó kérdések is: vajon hogyan alakul az előttünk álló év? A gazdasági helyzet, a Földünk sorsa, a széthullani látszó társadalom? Megoldódnak-e a tavalyi problémák, feloldódnak-e a tavalyi konfliktusok, elrendeződnek-e a tavalyi kuszaságok? És vajon milyen új dolgok várnak ránk?
	Beleléptünk az újévbe, de hozzuk magunkkal a múltat, és a reménykeltő lehetőségek mellett helyet követelnek a fejünkben a bizonytalanság kérdései is.
	A Mózes első könyvéből felolvasott, ismert történet főszereplője – Jákób – is új út előtt állt. De ezt az új utat nem a saját elhatározásából választotta, hanem inkább rákényszerült. És ezt az új utat egyáltalán nem kezdhette tiszta lappal és tiszta lelkiismerettel. Hanem menekülnie kellett. Futnia kellett, mert néhány órával korábban becsapta apját, és aljas módon megszerezte bátyja, Ézsau elől az elsőszülöttségi áldást. Jákóbot Ézsau bosszúja, és a csalás szégyene üldözte. Nem tudta, hogyan fog alakulni a jövője, rendeződhet-e valaha is a testvérével való kapcsolata, lesz-e még valaha tiszta a lelkiismerete. De azért ott volt számára az újrakezdés reménye is, hiszen volt hova mennie: anyja testvérének, Lábánnak a családjához.
	Ebben a helyzetben történt, hogy Isten megszólította álmában Jákóbot. S ha nem ismernénk a történet folytatását, akkor bizonyára azt várnánk, hogy Isten jól leszidja a nagy csalót, és elszámoltatja tetteivel. Bizonyára maga Jákób is ezt várta. Nem véletlen, hogy félelem fogta el! Hiszen a teremtő Isten szólította meg, aki mindent lát, mindent hall, aki elől semmi nem rejhető el, aki elől semmi nem titkolható el. Isten látta, hallotta, ismerte Jákób bűnös szándékait, számító tetteit, és vérlázító csalását, amellyel megvezette öreg, vak apját, és kisemmizte saját bátyját.
Ilyen múlttal nem számítana az ember másra Istentől, mint igazságosztó leszámolásra.
	De (számunkra érthetetlen, döbbenetes módon) nem ez történik. Az anyuka-kedvence, csaló Jákób leszámolás helyett ígéreteket kap a Mindenható Istentől! Nem is akármilyen ígéreteket! Minden emberi elképzelést felülmúló ígéreteket: „Ezt a földet, amelyen fekszel, neked adom és a te utódaidnak. ^14Annyi utódod lesz, mint a föld pora, terjeszkedni fogsz nyugatra és keletre, északra és délre, és áldást nyer általad, meg utódod által a föld minden nemzetsége.  ^15Mert én veled vagyok, megőrizlek téged, akárhova mégy, és visszahozlak erre a földre. Bizony, nem hagylak el, amíg nem teljesítem, amit megígértem neked.”
	A semmirekellő, ellenszenves Jákób nem csak új lehetőséget, hanem Isten hűséges, gondoskodó jelenlétét kapja ajándékba. Sőt Isten belevonja Őt az Ábrahámnak adott ígéret megvalósításába! Jákób nem kezdhet tiszta lappal! Nem válik meg nem történtté az, ami már megtörtént! De ígéretet kap arra, hogy az Isten vele lesz, megőrzi őt, és egyszer visszatér szülőföldjére, ahol majd rendezheti testvérével, Ézsauval tönkrement kapcsolatát.

	Isten nem csak Jákóbot szólította meg. Hanem minket is megszólít. Megszólított, amikor a keresztségben gyermekévé fogadott, megszólít minden istentiszteleten, sőt ha odafigyelünk, minden nap megszólít az Ő igéjében. Isten lát bennünket is, ahogyan Jákóbot is látta, ismeri a mi dolgainkat is, ahogyan Jákób dolgait is ismerte, és tudja, hogy mi sem indulunk patyolattiszta lappal az újévbe. Mögöttünk van 2012, „és a korábbi évek minden rendezetlen ügye, hamis szeretete, számtalan vétek a lelki élet törvényei ellen” (Balikó Zoltán). Talán tartozunk még néhány bocsánatkéréssel, talán fel kellene már végre keresnünk valakit, talán jó lenne végre megejtenünk néhány konfliktuskezelő beszélgetést, vagy el kellene már engednünk néhány régi sérelmet, talán fel kellene hagyni egy régóta tartó haragvással... Isten elől nem rejthetünk el semmit. Ő tudja, látja, ismeri mindazt, ami bennünk és az életünk mélyén lapul.
 	Tegnap, az elmúlt év utolsó napján, a számvetés idejében Isten kemény szavakkal szólt hozzánk, hogy észhez térítsen, bűnbánatra késztessen, és végre Magához térítsen: „Szedd össze magad, szállj magadba te szemérmetlen nép, ^2mielőtt bekövetkezik az ítélet, mielőtt rátok tör az ÚR izzó haragja, mielőtt rátok tör az ÚR haragjának napja!” - hallottuk Zofóniás próféta szavait.

	De ma, az újév első napján, az ismeretlen jövő küszöbén Isten bátorít. Bátorít, hogy Jézus nevével, Jézus nevében indulhatunk neki ennek az új évnek! Ahogyan azt az istentisztelet elején is mondtam, Jézus neve azt jelenti: az ÚR megsegít, az Úr üdvözít. S Jézus pontosan azt tette valósággá számunkra, amit neve is hirdet:
•	Jézus Krisztusban az Isten megsegít: kisegít a bűn és a halál hatalmából;
•	Jézus Krisztusban az Isten üdvösséget ajándékoz nekünk; s ahogyan a levélbeli olvasmányban hallottuk: Isten fiai vagyunk a Jézus Krisztusban való hit által.
•	Ha pedig Krisztuséi vagyunk, akkor Ábrahám utódai vagyunk, és ígéret szerint örökösök. És így már el is jutottunk a 2013-as év igéjéhez: „ Mert nincsen itt maradandó városunk, hanem az eljövendőt keressük.” (Zsid 13, 14)
•	Isten olyan bátorítást ad nekünk az újesztendőben, amilyet senki és semmi más nem képes adni!
•	Biztosít bennünket arról, hogy velünk van.
•	Biztosít arról, hogy még akkor is velünk lesz, ha az életünk és a lelkünk valósága nem éppen rózsás.
•	Bátorít és reményt ad azzal, hogy akármilyenek is vagyunk, Ő fiainak és leányainak tart a Jézus Krisztusban való hitünk által.

 	A végére úgy tűnik, hogy kiderül: Jákóbok vagyunk mindannyian. Érdemtelenek és ítéletre méltók vagyunk mindannyian, s mégis az Isten irgalmas és bátorító szava hangzik felénk!
 	 De vajon mi a válaszunk?
 Jákób azzal válaszolt, hogy álmából felébredve szent oszlopot állított, arra olajat öntött, s rögtönzött istentiszteletet tartott, kifejezve mindezzel, hogy Isten érdem felett megajándékozta őt. Sőt, fogadalmat is tett: megfogadta, hogy odafigyel Istenre, az Ő ajándékaira és gondoskodására, Isten kezébe teszi az életét, lelkileg és anyagilag is elkötelezi magát Isten mellett.  Nem egy napra! Nem is egy évre! Hanem egy egész életre!
 	Vajon mi hogyan válaszolunk? Mi a mi válaszunk Isten hűséges irgalmára, szeretetére és bátorítására?