Author: Rumy Imre

Köszöntés – Fehérvárcsurgó, 2012. december 24.

	Szeretettel köszöntöm a Gyülekezetet ünnepi istentiszteletünkön! Azért gyülekeztünk ma össze itt a templomban, mert Szenteste van, és ez az ünnep valahogyan nem az igazi istentisztelet nélkül. De miért is van ez így? Miről is szól tulajdonképpen a Karácsony? A család ünnepe? A szeretet ünnepe? Az ajándékok ünnepe?
	Igen, Karácsony mindezeket jelenti, és még sokkal többet. Hogy mi ez a több? Ennek a kérdésnek a megválaszolására kapunk segítséget Isten igéjében a mai istentiszteleten. 
	Pál apostol Tituszhoz írott levelében ezt olvassuk: „Megjelent az Isten  üdvözítő kegyelme minden embernek.” (Tit 2, 11)
	Jézus földre születésével maga az Isten Fia jött közénk. Nem csak azért, hogy megszabadítson a bűn hatalmából és az örök haláltól, hanem azért is, hogy szeretettel és békességgel töltse meg az életünket! A mi életünket. Figyeljünk hát Jézusra, és fogadjuk nyitott szívvel az Ő szeretetét!

Röviden szeretném elmondani istentiszteletünk rendjét. 
·       Ünneplésünket az 545 számú énekkel kezdjük. Nagy Réka hittanosunk fogja furulyán előjátszani a dallamot.
·       A gyónás után a zsoltár következik, amelynek először egyedül olvasom az első 2 sorát, utána pedig közösen olvassuk elölről az egész zsoltárt, egészen a zárójeles feliratig, ahol azt olvassuk, hogy kis glória vagy énekvers. Itt az 1. számú liturgia első énekversét énekeljük az énekeskönyv 44. oldaláról. Ezután közösen fejezzük be a zsoltár elmondását.
·       A liturgia további részében is az 1. számú liturgia énekverseit énekeljük majd a 45. oldalról.
·       Szeretettel várjuk a hittanosok kis műsorát. Nagy Réka, Kiss Gréta, Kozma Kálmán és Szabó Bálint fognak nekünk zenével és verssel kedveskedni.
·       Az istentisztelet további rendjét majd mindig a szükséges pillanatban fogom ismertetni.
Megkérem Rékát, hogy játssza elő nekünk az Ó, gyönyörű szép dallamát. Isten áldja meg ünneplésünket!

KEGYELEM NÉKÜNK, ÉS BÉKESSÉG, ISTENTŐL, A MI ATYÁNKTÓL, ÉS AZ ÚR JÉZUS KRISZTUSTÓL. ÁMEN.

	Hallgassa meg a Gyülekezet azt a levélbeli szent igét, amelyet egyházunk Szenteste ünnepére az igehirdetés alapjául elrendelt. Megírva találjuk Pál apostol rómaiakhoz írott levelében, az 1. fejezet első 7 versében a következőképpen:

„Pál, Krisztus Jézus szolgája, elhívott apostol, akit az Isten kiválasztott arra, hogy hirdesse evangéliumát,  ^2amelyet prófétái által a szent iratokban előre megígért. ^3Az ő Fiáról szól ez az evangélium, aki test szerint Dávid utódaitól származott, ^4a Szentlélek szerint pedig a halottak közül való feltámadásával Isten hatalmas Fiának bizonyult. Ez a Jézus Krisztus a mi Urunk, ^5aki által kegyelmet és apostolságot kaptunk arra, hogy az ő nevéért hitre és engedelmességre hívjunk fel minden népet:  ^6akik közé tartoztok ti is, mint Jézus Krisztus elhívottai. ^7Mindazoknak Rómában, akik az Isten szerettei, akiket ő elhívott és megszentelt: Kegyelem néktek és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól.” 
Urunk, szentelj meg minket igéddel,
a te igéd igazság.

Keresztény Gyülekezet, Testvéreim az Úr Jézus Krisztusban!

	Minden hittanos tudja, hogy Karácsony nem csak a család ünnepe, nem csak a szeretet ünnepe, nem csak az ajándékozás ünnepe, hanem Karácsonykor Jézus születését ünnepeljük. De miért is ünnepeljük? Miért olyan nagy dolog Jézus születésnapja? Erre ad választ az imént felolvasott bibliai igeszakasz Pál apostol rómaiakhoz írott leveléből. Egy német igehirdető azt mondta róla, hogy ez az ige „Karácsonyi történet felnőtteknek”. Mert azt, amit Máté és Lukács evangélista az első karácsony eseményeinek elbeszélésén keresztül mond el, azt Pál apostol röviden összefoglalja, és a jelentőségét emeli ki. Pál arról beszél, hogy a karácsonyi üzenet mit jelent SZÁMUNKRA, és hogy tulajdonképpen mi közünk van NEKÜNK ehhez az egészhez.

	Mi közünk van nekünk ahhoz, hogy körülbelül 2000 évvel ezelőtt egy betlehemi istállóban megszületett egy Jézus nevű gyermek, akit pásztorok és napkeleti bölcsek is meglátogattak, és  akiről tudjuk, hogy valóban egy történelmi személyiség volt, és felnőttként Istenről beszélt az embereknek, és állítólag csodákat tett, végül azonban elfogták és keresztre feszítették?
	Isten igéje azt mondja, hogy Jézus az Isten Fia, és hogy „ez a Jézus Krisztus a mi Urunk”. A gyermek Jézus felnövekedett, hatalommal tanított és csodákat tett, kereszthalálra ítélték, és meghalt. De nem ez lett a történet vége! Hanem Jézus harmadnapon feltámadt a halottak közül, felment a mennybe és most is ott ül az Atyaisten jobbján! Ahogyan Pál apostol írta: Jézus „a halottak közül való feltámadásával Isten hatalmas Fiának bizonyult”. Mi közünk nekünk Jézushoz, akinek a születését ünnepeljük? Az, hogy Jézus él, és minket is magához hív!
	És miért ünnepelünk Karácsonykor? Miért olyan nagy dolog Jézus születésnapja? Azért, mert ott és akkor, ahol és amikor Jézus megszületett, minden megváltozott. Ott és akkor kezdődött a megváltás. Jézusban az Isten Fia lett emberré. A láthatatlan Isten láthatóvá lett, az elérhetetlen Isten elérhetővé vált. Az Isten Fia, a Világ Ura kicsi, védtelen gyermekké lett! A Teremtő Isten egyszülött Fia leköltözött a földre a teremtményei közé, hogy elmondhassa, hogy szeret minket, és megmutathassa, valósággá tehesse, hogy egyáltalán nem akar távol lenni tőlünk! Ahogyan az angyal mondta Józsefnek: Jézust Immánuelnek fogják nevezni, ami azt jelenti: „velünk az Isten”. Vagy ahogyan Keresztelő János édesapja, Zakariás modta: „Áldott az Úr, Izráel Istene, mert meglátogatta népét, és váltságot szerzett neki”.
	Kimondhatatlanul nagy dolog, leírhatatlanul különös dolog az, hogy az Isten Fia Jézusban emberré lett. Ezért énekeltük az istentisztelet elején, hogy: Ó, gyönyörű szép, titokzatos éj... Mert az Isten Fia megmagyarázhatatlan módon emberré lett, és azért jött, hogy mindazt a rosszat, amit mi teszünk, magára vállalja, és helyettünk bűnhődjön érte a keresztfán. Alig tudjuk felfogni is, hogy Jézus annyira szeret bennünket, hogy a bűneink büntetését Ő szenvedte el helyettünk a Golgotán, hogy ha hiszünk, akkor mi is a mennybe kerülhessünk. Ezért énekeltük azt a Pásztorok, pásztorok című ének 3. versszakában, hogy: Üdvözlünk, Jézusunk, reménységünk. Áldunk, hogy váltságot hoztál nékünk. Hoztad a drága hit szép világát, Megnyitod szent Atyád mennyországát. 
	Igen, Jézus hozza el ebbe a világba a kegyelmet, a reménységet, az örömöt és békességet! Mi sokszor úgy érezzük, hogy nekünk kell az örömöt és békességet megteremteni Karácsony ünnepére! Úgy érezzük, hogy legalább ebben a 48 órában boldog és tökéletes családként kell élnünk. De Isten igéje azt mondja: Jézus az, aki a kegyelmet, a reménységet, az örömöt és a békességet hozza.
	Gondoljunk csak bele: milyen környezetben született meg a kis Jézus? Népe akkoriban elnyomásban élt, római megszállás alatt. A születése előtti napokban szüleinek többnapi járóföldet kellett megtenniük a császár népszámlálási parancsa miatt – mindenféle útibiztosítás és kényelem nélkül. Csilingelő csengettyűk helyett római katonák felszerelésének csörömpölését hallották. Az otthon biztonsága helyett idegenek istállójában húzták meg magukat, és Máriának bölcső helyett jászolba kellett fektetnie a kis Jézust.
	Ha én írhattam volna meg az első Karácsony forgatókönyvét, biztos, hogy szépséges és nyugodt díszletet találtam volna ki az Istenfiú születéséhez. De Jézus nem keresi, hanem hozza a békét. Így volt ez 2000 éve, és így van most is. Amikor Jézus meglátogat minket, és részt szeretne venni az életünkben, akkor nem vár tőlünk tökéletes környezetet, hanem inkább elősöpri a szőnyeg alól a problémáinkat, és - ha engedjük - rendet tesz az életünkben. Ő nem a vendégünk, hanem életünk Ura és Megváltója szeretne lenni. Őt nem a kikozmetikázott arcunk érdekli, hanem mi magunk, akik igazából vagyunk. És Jézus nem ijed meg az életünk valóságától, hanem pont azért jön, hogy begyógyítsa lelkünk sérüléseit, és reménységet, erőt adjon nekünk.

	Igen, Jézus jön. Jézus minden nap, minden órában, minden percben jön, és hív bennünket magához. Isten igéje azt mondja, hogy „Jézus Krisztus elhívottai” vagyunk!
•	Jézus hív, hogy fogadjuk el az Ő megváltó szeretetét. Fogadjuk el, hogy Ő elfogad minket.
•	Hív, hogy tartozzunk az Ő családjához, legyünk a mennyei Atya gyermekei és Krisztus szeretett testvérei.
•	Hív, hogy hallgassunk a szavára, és vegyük komolyan az Ő jelenlétét az életünkben.
•	Hív, hogy adjuk tovább minden népnek az Ő szeretetének örömhírét.

	Mi közünk van ahhoz a Jézushoz, akinek a születésnapját ma ünnepeljük? Az, hogy Ő élő Úr, aki elfogad és magához hív bennünket. És miért ünnepelünk Karácsonykor? Azért, mert Jézus emberré lett, hogy megváltson bennünket a bűn hatalmából és az örök haláltól, és visszavezessen bennünket Mennyei Atyánkhoz. És miért örömünnep a Karácsony? Azért, mert Jézus születése azt üzeni a számunkra, hogy az Isten szeret bennünket, megbocsátja minden megbánt bűnünket, elfogad és gyógyulást, békességet, reménységet akar hozni az életünkbe!

	Minden hittanos tudja, hogy Karácsony nem csak a család ünnepe, nem csak a szeretet ünnepe, nem csak az ajándékozás ünnepe. Karácsony mindezeket jelenti, és még sokkal többet.
•	Karácsony nem egyszerűen az emberi szeretet ünnepe, hanem az Isten szeretetének az ünnepe!
•	Karácsony nem egyszerűen a család ünnepe, hanem annak az ünnepe, hogy az Isten az Ő családjába szeretne minket fogadni.
•	És Karácsonykor nem csak mi ajándékozzuk meg egymást, hanem legfőképpen Isten ajándékoz meg bennünket magával a kis Jézussal. Ámen.

Imádkozzunk!
Égszemű Gyermek, kérünk, hadd legyen Szívünk is jászlad, boldog Betlehem! Előtted leborulunk: Térj be hozzánk, Jézusunk, Szent karácsony éjjel. Ámen.