Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	   Várpalota, 2012. április 15.             Jn 21:1-14.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!

Örülök, hogy ebben a gyülekezetben hirdethetem Isten igéjét. A fehérvári gyülekezet a várpalotai gyülekezet és lelkészei szolgálata nyomán született és növekedhetett. Első lelkészünk százötven évvel ezelőtt Németh Károly várpalotai hitoktató lelkész volt. Az ő munkássága alatt vált önállóvá gyülekezetünk. Ezért öröm számomra, hogy itt szolgálhatok. 

Mai evangéliumunkban Jézus súlyos kérdése szegeződik nekünk is: Fiaim, nincs valami ennivalótok? 
Múlt vasárnapi evangéliumunkban hasonlót kérdezett Jézus: van itt valami ennivalótok? S akkor volt egy darab haluk. Most Jézus újra kérdez - talán azért, hogy mindenféle félreértést tisztázzon - és most be kell vallaniuk, nincsen ennivalójuk. Nincs egyetlen pici haluk sem. Az előző kérdés óta talán hihette valaki azt, hogy a tanítványok tudnak valamit adni Jézusnak. Talán valaki ma is azt hiheti, hogy tud adni Jézusnak. Jézus újra kérdez, hogy egyértelmű legyen: nincsen mit adnunk Jézusnak. Egyáltalán, semmink sincs. Könnyen megérezzük ezt, amikor elvesztettünk valakit. Egy asszony sóhajtott fel édesanyja korai halálakor: nekem már nincs senkim sem. Pedig férje, három szép gyermeke vette körül. Mégis úgy érezte: nekem nincs senkim sem. Máskor azonban nagyon nehéz bevallanunk a tanítványokkal együtt: nincs semmink. Mert amink van, az nem elégít meg, az nem biztosít jövőt nekünk. Nehéz bevallanunk: nincs semmink. Hiába járunk a hit útján évek, évtizedek óta, még mindig nincs semmink. Olykor még hitünk sincs - ahogy a tanítványokat is olykor kishitűeknek mondta Jézus. Hiába vagyunk profi halászok, bizony nem fogunk semmit. Hiába élünk boldog házasságban, hiába neveltünk fel két-három gyermeket, hiába küzdöttünk végig egy életen keresztül hivatásunkban - nincs semmink. Az sincs a birtokunkban, amit mások úgy látnak, hogy a miénk, hogy lényünkből fakad, hogy jó szülők, szerető férjek vagy feleségek vagyunk, hogy duzzadunk az akaraterőtől - mi tudjuk jól: nincs semmink. 
Jézus súlyos kérdése szegeződik nekünk is: Fiaim, nincs valami ennivalótok? Amikor bevallják a tanítványok, hogy tényleg nincs semmijük, akkor Jézus szavára hatalmas tömeg halat kerítenek be. 
Magam is számtalanszor megtapasztaltam már, hogy annak, aki annak, aki kimondja ezt a nehéz szót: nincs, annak adatik. Aki nem ringatja magát álmaiban ilyen-olyan gazdagsága felől, aki levetkőzi illúzióit, annak Jézus ad. Aki nem saját vágyai vetíti ki - hogy ő milyen értékes apa vagy férj, hogy milyen fontos gyülekezeti tag, milyen hasznos része a hivatásának, annak Jézus ad. Mert Ő legyőzte a halált. Mert Jézus feltámadásával megtörte a nincs erejét. Feltámadásával Ő bizonyult annak, aki van. Így mondja magáról: Én vagyok az első és az utolsó és az élő. Aki van, aki volt és aki eljövendő. S Ő, aki van, szétosztja magát közöttünk - mert az a kenyér és hal a tűzön több, mint kenyér és hal, az Jézus maga. Ő, aki van, szétosztja magát közöttünk. Ahogyan szétosztotta magát az ötezer embernek, ahogyan szétosztotta magát az utolsó vacsorán. Jézus, aki feltámadott, aki a Van, szétosztja magát ma is. Amikor megkereszteltek, Őbelé, a Van-ba meríttettünk bele. Amikor hirdetteti igéjét, Ő, a Van szórja önmagát szívünkbe. Amikor terített asztalához hív bennünket, Ő adja testét és vérét nekünk. Aki éhezik és szomjazik, az jöjjön: egyék és igyék abból, amit Jézus már előre elkészített. Nincsünket Ő, aki Van, Ő győzi le. Erről szól levélbeli igénk is: "Az a győzelem, amely legyőzte a világot, a mi hitünk. ... Ő az a Jézus Krisztus, aki eljött a víz és a vér által. Nemcsak a víz által, hanem a víz és a vér által, a Lélek pedig bizonyságot tesz."
Testvéreim! Nem a tanítványok vetették ki jó helyre a hálóikat, hanem Jézus elégítette meg őket önmagával. Azokat, akiknek semmijük sem volt. Így elégít meg bennünket is élő Urunk, hogy újra tanítványai legyünk. Hogy újra ráébredjünk hivatásunkra. Hogy újból szerelemmel tekintsünk házastársunkra. Hogy újra felvállaljuk szülői hivatásunkat gyermekeink előtt. Hogy újra gyülekezetünk élő tagjai legyünk. Hogy Jézusra nézve újra felismerjük - ahogy János felismerte - az Úr Ő. Pál apostol úgy ajánlja önmagát és társait a korinthusi gyülekezetnek: mint akiknek nincsen semmijük, és akiké mégis minden. Áldott állapot ez. Semmink nincs, mégis minden a miénk. Mert Jézus él. Ez az igazi gazdagság. Ámen.