Köszöntés

	Szeretettel köszöntöm a gyülekezetet Húsvét ünnepén! Az Útmutató igéje így szól ma hozzánk a Jelenések könyvéből:
	Krisztus mondja: „Halott voltam, de íme, élek örökkön-örökké, és nálam vannak a halál és a pokol kulcsai.” (Jel 1, 18)
	Húsvétkor Jézus Krisztus feltámadását ünnepeljük. A Nagypénteken keresztre feszített Megváltót az Isten vasárnap hajnalára feltámasztotta! S ezzel igazolta, hogy a golgotai áldozat nem véletlenek játéka, nem szerencsétlenségek sorozata volt, hanem az Ő akarata! Krisztus kereszthalálával legyőzte a bűn hatalmát, feltámadásával pedig a halált. Így lett teljes az Ő műve, így győzött az élet a halál felett, és a szeretet az ítélet felett.
	Ezt jelképezi a húsvéti tojás is! Amint a tojásból új élet kel, úgy támad föl Krisztus is sírjából az emberek megváltására. De ehhez nem kevesebb, mint Jézus vére kellett: ezért festették eredetileg pirosra a húsvéti tojásokat.
	„Halott voltam, de íme, élek örökkön-örökké, és nálam vannak a halál és a pokol kulcsai.” - mondja Jézus. Őrá figyeljünk, az életét értünk áldozó, az érettünk harcoló és feltámadásával győzedelmeskedő Jézus Krisztusra! Hiszen Ő ma is él, és meg akar bennünket szólítani!

	Fcs: Szeretettel hirdetem a Testvéreknek, hogy mai istentiszteletünkön beiktatjuk tisztségükbe az új presbitérium tagjait, ezért az igehirdetés után nem az Apostoli, hanem a Níceai Hitvallást mondjuk el, amelynek szövege az Énekeskönyvünk 11. oldalán megtalálható.

Kezdőének: 388
Liturgia: 6
Főének: 222
Úrvacsora előtt: 308 1. versszak
Úrvacsorai liturgia: 11

KEGYELEM NÉKÜNK ÉS BÉKESSÉG, ISTENTŐL, A MI ATYÁNKTÓL, ÉS A MI URUNK JÉZUS KRISZTUSTÓL. ÁMEN.

Hallgassa meg a Gyülekezet azt az evangéliumi szent igét, amelyet egyházunk a mai vasárnapra az igehirdetés alapjául elrendelt. Megírva találjuk a Lukács írása szerinti evangélium 24. fejezetében, az első 12 versben a következőképpen:

A hét első napján pedig kora hajnalban (az asszonyok) elmentek a sírhoz, és magukkal vitték az elkészített illatszereket. A követ a sírbolt elől elhengerítve találták, és amikor bementek, nem találták az Úr Jézus testét.  Amikor emiatt tanácstalanul álltak, két férfi lépett melléjük fénylő ruhában. Majd amikor megrémülve a földre szegezték tekintetüket, azok így szóltak hozzájuk: "Mit keresitek a holtak között az élőt? Nincs itt, hanem feltámadt. Emlékezzetek vissza, hogyan beszélt nektek, amikor még Galileában volt: az Emberfiának bűnös emberek kezébe kell adatnia, és megfeszíttetnie, és a harmadik napon feltámadnia." Ekkor visszaemlékeztek az ő szavaira, és visszatérve a sírtól, hírül adták mindezt a tizenegynek és a többieknek. A magdalai Mária, Johanna, valamint a Jakab anyja, Mária és más, velük lévő asszonyok elmondták mindezt az apostoloknak, de ők üres fecsegésnek tartották ezt a beszédet, és nem hittek nekik. (Péter azonban felkelt, elfutott a sírhoz, és amikor behajolt, csak a lepedőket látta ott. Erre elment, és csodálkozott magában a történteken.) 

Keresztyén Gyülekezet, Testvéreim az Úr Jézus Krisztusban!

	Így szólítottam meg kedves mindnyájukat: keresztyén Gyülekezet, Testvéreim az Úr Jézus Krisztusban! Nem tudom, elgondolkoztak-e már azon valaha, hogy mit is jelent ez a megszólítás. Hiszen a legtöbb lelkész szinte minden prédikációját így, vagy ehhez hasonló megszólítással kezdi. És az istentisztelet más részeinél, a köszöntésnél, az igeolvasásnál, a hirdetésnél is gyakran mondunk olyanokat, hogy köszöntöm a Gyülekezetet, hallgassa meg a keresztyén Gyülekezet, hirdetem a Testvéreknek, és így tovább.
	De mi tesz bennünket keresztyén gyülekezetté? Mi tesz bennünket Testvérekké az Úr Jézus Krisztusban? Valójában egyetlen dolog: a húsvéti hit. A hit, hogy a Nagypénteken értünk halt és Húsvétkor feltámadott Jézus Krisztushoz tartozunk.
	A keresztyén szó ugyanis azt jelenti: Krisztust követő ember. És ugye egy régen meghalt embert nem tudunk követni, legfeljebb a tanait. De a keresztyén hit közepe és lényege, hogy Jézus Krisztus nem csak szenvedett és meghalt a golgotai kereszten, hogy elhordozza a mi bűneink büntetését, hanem harmadnapra az Isten fel is támasztotta Őt a halálból, hogy győzzön a halál felett! Mi tehát nem tanokat, a 2000 éve a földön élt názáreti Jézus tanításait követjük, hanem a feltámadott, és ma is élő, Szentlelke által most is jelenlévő Jézus Krisztust!
	Így lehetünk egymásnak Testvérei a Jézus Krisztusban. Hogy egyenként Őhozzá tartozunk, Hozzá köt a keresztségünk és a hitünk, és mivel mindannyian Jézushoz tartozunk, és a mennyei Atya gyermekei vagyunk, ezért egymás Testvéreivé lettünk!
	Húsvéti hitünk tesz hát bennünket keresztyén Gyülekezetté, és Testvérekké az Úr Jézus Krisztusban.

	Az igehirdetés alapigéje, amit az imént felolvastam Lukács evangéliumából, a keresztyén hit születése ELŐTTI pillanatot örökíti meg. Jézust még aznap délután, amikor meghalt a kereszten, egy sírbarlangba temették. A Jézust régóta követő asszonyok zsidó szokás szerint be akarták kenni Jézus testét illatos olajokkal, mirhával és aloéval, de a szombat előestéjének közelsége miatt erre már nem maradt idejük. Fehér lepelbe csavarták a testet, és az ott lévő férfiak egy hatalmas követ hengerítettek a sír szájához. Malomkőhöz hasonló követ.
	A szombati nyugalom miatt az asszonyok csak vasárnap hajnalban tudtak visszamenni a sírhoz, hogy megkenjék Jézust. Márk evangélista még azt is leírja, hogy útközben arról beszélgettek, hogy hogyan fogják elhengeríteni a sír szájától a nagy követ. A nagy követ, ami lezárja egy ember életét, elválasztja őt a szeretteitől, amit nem lehet csak úgy egyszerűen arrébb pöccinteni. De amint hallottuk az igében: „A követ a sírbolt elől elhengerítve találták, és amikor bementek, nem találták az Úr Jézus testét.” 
	És hogyan reagáltak? Talán azt várnánk, hogy az asszonyok azonnal tudták, mi történt, azonnal megörültek, hogy Jézus feltámadt. De az evangélista nem szépíti az eseményeket, nem titkolja el az igazat: az asszonyok tanácstalanul álltak. És akkor „két férfi lépett melléjük fénylő ruhában” - angyalok voltak, és azt olvassuk, hogy az asszonyok „megrémülve a földre szegezték tekintetüket”. De az angyalok „így szóltak hozzájuk: "Mit keresitek a holtak között az élőt?” Ez a kérdés akkoriban szólás-mondásnak számított. Akkor mondták, ha valaki nagyon nem értett meg, vagy félreértett egy helyzetet. Pontosan ez történt Jézus feltámadásának reggelén az asszonyokkal is: azért mentek a sírhoz, hogy megkenjék Jézus holttestét, és fogalmuk sem volt arról, hogy mennyire felesleges és értelmetlen dologra készülnek.
	Az angyalok ezt mondták nekik: „Nincs itt, hanem feltámadt. Emlékezzetek vissza, hogyan beszélt nektek, amikor még Galileában volt: az Emberfiának bűnös emberek kezébe kell adatnia, és megfeszíttetnie, és a harmadik napon feltámadnia." Erre az asszonyok elmentek, és mindent elmondtak a tanítványoknak.	
	És bár legalább tőlük, a tanítványoktól azt várnánk, hogy azonnal hittek és értették mi történt, az ige azt mondja: „üres fecsegésnek tartották ezt a beszédet”. Ott volt tehát az üres sír, megjelentek az angyalok is, elmondták az asszonyoknak, hogy Jézus feltámadt, emlékeztették őket arra, hogy Jézus előre megmondta nekik, hogy szenvedni fog, meghal és feltámad, és még ezek után sem olvassuk azt, hogy akár az asszonyok, akár a tanítványok hittek volna Jézus feltámadásában! Józan emberek voltak ők, nem voltak sem hiszékenyek, sem naívak. 
	Ezért mondtam azt, hogy a felolvasott történet a keresztyén hit születése ELŐTTI pillanatot örökíti meg. Mert a keresztyén hit valójában azután született meg, hogy a tanítványok találkoztak a feltámadott Jézussal, és Pünkösd után elkezdték hirdetni az embereknek mindazt, ami történt, amit a saját szemükkel láttak, a saját fülükkel hallottak, a saját kezükkel tapintottak (Emlékszünk Tamásra, aki a saját kezével akarta Jézus sebeit tapintani.). 
	
	Vajon bennünk már megszületett-e a keresztyén hit? Vajon mi találkoztunk-e már a feltámadott Jézussal az Ő igéjében, az úrvacsorában, az imádságban? Vajon mi elmondhatjuk-e magunkról, hogy Krisztus-követők vagyunk? Nem tanokat, hanem az élő Jézust követők? És ha igen, akkor elmondjuk-e? Megosszuk-e másokkal is az örömhírt úgy, ahogyan Jézus első tanítványai és követői tették?

	Adja meg nekünk a mindenható Isten az Ő Szentlelke által, hogy minden nap újra és újra megszülessen, megerősödjön bennünk a húsvéti hit, és a feltámadott, élő Jézus Krisztussal való kapcsolat. Ámen.

Imádkozzunk!

Mindenható Isten! Te törölted el a bűnt és a halált Fiad halálával, és te hoztad vissza az ártatlanságot és az örök életet az ő feltámadása által, hogy az ördög hatalmától megváltva a te országodban éljünk. Add meg nekünk, hogy ezt teljes szívünkkel higgyük, és ebben a hitben állhatatosan mindenkor dicsérjünk téged, és hálát adjunk neked, Jézus Krisztus Urunk, a te Fiad által, aki veled és a Szentlélekkel valóságos Istenként él és uralkodik örökkön-örökké. Ámen.

Níceai Hitvallás:

"Hiszek az egy Istenben, mindenható Atyában,
mennynek és földnek, minden láthatónak
és láthatatlannak teremtőjében.

Hiszek az egy Úrban, Jézus Krisztusban,
Isten egyszülött Fiában, aki az Atyától született minden idő előtt,
világosság a világosságtól, valóságos Isten a valóságos Istentől,
született és nem teremtetett,
az Atyával egylényegű, és általa lett minden.
Érettünk emberekért és üdvösségünkért leszállt a mennyből.
Megtestesült a Szentlélektől és Szűz Máriától,
és emberré lett.
Keresztre feszítették értünk Poncius Pilátus alatt,
kínhalált szenvedett és eltemették,
harmadnapon feltámadt az írások szerint,
fölment a mennybe, ott ül az Atya jobbján,
újra eljön dicsőségben ítélni élőket és holtakat,
és uralmának nem lesz vége.

Hiszek a Szentlélekben, Urunkban és éltetőnkben,
aki az Atyától és a Fiútól származik,
akit az Atyával és a Fiúval együtt imádunk és dicsőítünk,
és aki szólt a próféták által.
Hiszem az egy, szent, egyetemes és apostoli egyházat.
Vallom az egy keresztséget a bűnök bocsánatára.
Várom a holtak föltámadását
és az eljövendő örök életet. Ámen."