Author: Szilvia Lázárné Tóth
Last saved by: Rumy Imre

Kezdőének: 191

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében. Ámen.

Zsolt 25, 1b-7

Imádság
Istenem, aki szeretet vagy, tisztíts meg engem Jézus vérével minden tisztátalanságtól, amely tőled elválaszt engem, és azután költözzél szívembe, hódíts el magadtól, és szabadíts meg mindentől, ami alkalmatlanná tesz a szolgálatra, hogy hitben, szeretetben és türelemben mindig neked hódoljak, és örökké a tied legyek, Jézus Krisztus, a te Fiad, a mi Urunk által. Ámen.

Hét szó

Igeolvasás és igehirdetés
	Második nagyheti esténken Krisztus második kereszten elmondott szavára figyelünk, amelyet megírva találunk: Lk  23, 43
„Erre ő így felelt neki: Bizony, mondom néked, ma velem leszel a paradicsomban.”

	Jézus az első szavával közbenjárt mindazokért, akik keresztre juttatták Őt. Nemcsak a zsidó vezetőkért, nem csak a csúfolódó sokaságért, nem csak a római katonákért, hanem értünk is. Jézus az első szavával bocsánatot kért mások számára. A második szavával pedig bocsánatot adott.
	Három kereszt volt felállítva a Golgota hegyén. Hárman szenvedtek egyszerre, de mindhárman másképpen. Az egyik gonosztevő, aki Jézus mellett függött, a főpappal és a néppel együtt csúfolta Jézust: „Nem te vagy a Krisztus? Mentsd meg magadat és minket is.” A másik gonosztevő megrótta az elsőt, és ezt mondta: „Nem féled az Istent? Hiszen te is ugyanazon ítélet alatt vagy! Mi ugyan jogosan, mert tetteink méltó büntetését kapjuk, de ő semmi rosszat sem követett el.”
	Az egyik gonosztevő átkozódott, másokat szidalmazott, a másik magába tekintett és megvallotta bűneit. Ők ketten valószínűleg fellázadtak a római fennhatóság ellen. A népük iránti szeretetük és az ellenség elleni gyűlöletük odáig vitte őket, hogy embert öltek. Ők valóban lázadók voltak, ők valóban elkövették azt a bűncselekményt, ami a rómaiak szemében halált érdemelt.
	De Jézus nem. Hiszen az Ő országa -ahogyan Pilátusnak mondta- nem e világból való. Jézust nem érdekelte a földi hatalom, és Tőle távol állt bármiféle erőszak. Őt ártatlanul feszítették meg. Neki nem volt miért bűnt vallania, mint ahogyan az egyik gonosztevő tette, hiszen bűn nélkül való volt. De nem is átkozódott, mint a másik gonosztevő, hanem imádkozott ellenségeiért.

	Az bűnvalló lator valamiképpen megérezte, hogy kicsoda Jézus, és azt mondta neki: „Jézus, emlékezzél meg rólam, amikor eljössz királyságodba”. Luther azt írta egy áhítatában erről az igéről, hogy  „A lator túllátott Krisztus testén, szégyenén, szidalmaztatásán és kínjain. Különben nem tudta volna se hinni, se vallani, hogy Krisztus Úr, akinek erős országa van.” Míg a másik lator csúfolódóan szólt Jézushoz: „Nem te vagy a Krisztus? Mentsd meg magadat és minket is”, addig a másik felismerte, hogy Jézus valóban megmentheti őt. 
	Jézus pedig így válaszolt: „Bizony, mondom néked, ma velem leszel a paradicsomban.” Jézusnak hatalma van megbocsátani, életet, örök életet adni. Aki ebben az életben Őhozzá tartozik, az együtt lesz Vele a halál után is.
 	„Ma velem leszel a paradicsomban.” Ma, hiszen Jézustól még a halál sem választhatja el az övéit. Pál apostol ezt így fogalmazta meg a Római levél 14. fejezetében: „mert ha élünk, az Úrnak élünk, ha meghalunk, az Úrnak halunk meg. Tehát akár élünk, akár meghalunk, az Úréi vagyunk.”
	
	 Ez a jelenet, ami Jézus és a gonosztevő között játszódott le, mintha összefoglalná keresztyén hitünk lényegét! Luther írta, hogy „a lator közülünk való s mi egészen hasonlatosak vagyunk hozzá”.
	A bűneinkért Isten előtt mindannyian halált érdemlünk. De ha megbánjuk bűneinket és Krisztushoz kiáltunk, akkor Jézus bűnbocsánatot és örök életet ad. Nem azért, mert elég jót cselekszünk. Nem azért, mert elég vallásosak vagyunk. Nem azért, mert elég erős erkölcsi érzékkel rendelkezünk. Hanem KEGYELEMBŐL, HIT ÁLTAL kapunk bűnbocsánatot és üdvösséget.
	Kegyelemből, hiszen nem érdemeljük meg, Jézus mégis megajándékoz bennünket. Hit által, hiszen hitünk nélkül nem kiáltanánk Krisztushoz, és nem tudnánk elfogadni sem Tőle a kegyelmet.

	Mi is gonosztevők vagyunk egytől egyig az Isten előtt. Vajon felismerjük-e, hogy ki az, aki felszabadíthat, megszabadíthat bennünket? Vajon felismerjük-e, hogy ki az, akinek van hatalma teljes élettel és üdvösséggel megajándékozni minket? Jézus Krisztus az. Kiáltsunk hát Őhozzá, és bízzunk ígéretében: „aki énhozzám jön, azt én nem küldöm el” (Jn 6, 37b). Ámen

Imádkozzunk!
Urunk Jézus Krisztus! Te elfogadtad a melletted szenvedő gonosztevő kiáltását. Bűnbocsánatot és örök életet adtál neki, pedig az utolsó pillanatban tért meg Hozzád. Kérünk, hogy hajlítsd magadhoz a mi szívünket is! Hadd ismerjük fel mi is, hogy ki vagy Te! Hadd ismerjük fel mi is, hogy kik vagyunk és milyenek vagyunk mi. Hadd kiáltsunk mi is Hozzád teljes bizalommal bűneink mélységéből! És hadd legyünk mi is a Tieid, itt a földön, és a mennyben örökké. Ámen.
Mi Atyánk, aki a mennyekben vagy...

Ároni áldás

Záróének: 129