Köszöntés

	Szeretettel köszöntöm a Gyülekezetet a böjti időszak utolsó vasárnapján, Virágvasárnapon. A hét igéje János evangéliumából szól hozzánk, a 3. fejezet 14. és 15. verséből:
	„Ahogyan Mózes felemelte a kígyót a pusztában, úgy kell az Emberfiának is felemeltetnie, hogy aki hisz, annak örök élete legyen őbenne.”
	Virágvasárnap a nagyhét kezdete. Jézus megérkezik elítélésének és szenvedésének helyszínére Jeruzsálembe, és egyben a Golgota hegyének szomszédságába, ahol majd keresztre feszítik.
	Nagypénteken emlékezünk meg Jézus Krisztus kereszthaláláról, ezért a nagyhét egészen különleges időszak az egyházi évben. Szent hétnek, csendes hétnek is nevezik, mert egyedül a csendes imádság, a bűnbánat, és Jézus szenvedéstörténetének olvasása és hallgatása méltó ehhez az időhöz.
	Jézus Krisztus felemeltetett a keresztfára, hogy megváltson bennünket. És aki megáll és térdre hull az Ő keresztje előtt, aki hisz Őbenne, annak örök élete van. Ezért Jézust dicsérjük ezen a vasárnapon, Őt keresse a tekintetünk az egész héten át! Őt figyeljük, Őt szemléljük, és adja meg nekünk Isten, hogy végül meg is értsük, kicsoda Jézus.

KEGYELEM NÉKÜNK ÉS BÉKESSÉG, ISTENTŐL, A MI ATYÁNKTÓL, ÉS A MI URUNK JÉZUS KRISZTUSTÓL. ÁMEN.

Hallgassa meg a Gyülekezet azt az ószövetségi szent igét, amelyet egyházunk a mai vasárnapra az igehirdetés alapjául elrendelt. Megírva találjuk Zakariás próféta könyvében, a 9. fejezet 9. versétől a következőképpen:

„Örvendj nagyon, Sion leánya,
ujjongj, Jeruzsálem leánya!
Királyod érkezik hozzád,
aki igaz és diadalmas,
alázatos, és szamáron ül,
szamárcsikó hátán.
Kiirtja a harci kocsit Efraimból
és a lovat Jeruzsálemből.
Kivész a harci íj is,
mert békét hirdet a népeknek.
Uralma tengertől tengerig ér,
és a folyamtól a föld végéig.

A veled kötött szövetség véréért
szabadon bocsátom foglyaidat
a kútból, amelyben nincs víz.
Térjetek vissza a fellegvárba,
reménykedő foglyok!
Még ma kijelentem:
Kétszeres kárpótlást adok neked!”

Keresztyén Gyülekezet, Testvéreim a Jézus Krisztusban!

	A virágvasárnapi történet, amelyet az evangéliumi olvasmányból hallottunk, a félreértések története. Jézus háromévnyi tanítás, gyógyítás és csodatétel után elérkezik küldetésének végső beteljesítéséhez.
	Többször is szólt tanítványainak arról, hogy hogyan fog ez végbemenni. Többször beszélt erről ismerőseinek, akik a küldetéséről kérdezték Őt. És mégis, amikor Jézus elérkezik küldetése végéhez, a lényeghez, akkor nyugodtan mondhatjuk, hogy nincs senki, aki sejtené, vagy értené, hogy mi is következik!
	Jézus 5 hónappal korábban elindult Galileából Jeruzsálem felé. Járta a falvakat, a városokat, ment és tanított, ment, és gyógyított. S közben még többen megismerték, megszerették, és követni kezdték. Amikor pedig egyenesen Jeruzsálemnek vette az irányt, akkor rajta kívül még sok ezren tettek így, hiszen közeledett a páska ünnepe, és ilyenkor a legtöbb zsidó, aki tehette, elzarándokolt a jeruzsálemi templomba.
	Jézus tehát rengeteg emberrel együtt zarándokolt, és abban a tömegben sok-sok követője és rajongója volt. De miért követték? Miért rajongtak Érte? Mit vártak Tőle?

	A zsidó nép akkoriban a Római Birodalom egyik tartománya (vagy inkább gyarmata) volt. Az országot a római helytartó, a római katonák és a római hatalommal megalkuvó zsidó vezetők irányították. Nyomorult világ volt az az egyszerű zsidó emberek számára!
	És akkor egyszer csak felbukkant Valaki, aki csodákat tett, aki hatalommal tanította az embereket az Isten országáról, aki négyezer meg ötezer embernek adott enni, és nem tudtak rajta kifogni még a vallási vezetők sem. Talán majd ő lesz az, akin keresztül Isten megszabadítja a zsidó népet a római elnyomástól! Talán Jézus lesz az, aki elűzi a megalkuvó vezetőket! Talán ő fogja elhozni a szebb jövőt, a boldogulást, a jó létet, a szabadságot!
	
	Jézus Jeruzsálem felé zarándokolt, és minden egyes nap újabb emberek csatlakoztak hozzá abban a reményben, hogy majd most, a Páska ünnepén Jézus fellép, és felszabadítja a népet! A rajongók előre is szaladnak, szólnak jeruzsálemi ismerőseiknek, rokonaiknak: jön Jézus! A próféta, a Messiás, a Király! Ruháikat a földre terítik Jézus előtt, pálmaággal integetnek, ami Palesztina jelképe! Királyhoz méltóan köszöntik Jézus, akiről azt gondolják, hogy földi jólétet akar nekik ajándékozni. Azt kiabálják:
„Hozsánna a Dávid Fiának!
Áldott, aki jön az Úr nevében!
Hozsánna a magasságban.”

Már előre örültek, előre dicsérték Istent azért, hogy végre elhozza nekik a szebb jövőt.
	És Jézus mit tesz? Ő mire készül?
Szól két tanítványnak a 12 közül, hogy hozzanak neki egy megkötött szamarat a szamárcsikójával együtt. Arra ül fel Jézus, azon biceg be a fővárosba. Egy szamár bandukolásában nincs semmi magasztos, semmi harcias büszkeség. Jézus nem egy gyönyörű és kevély tartású lovon bevonuló hadvezér! Nem földi hatalmat, nem földi szabadságot, nem földi jólétet hoz, hanem békességet mindazoknak, akik meglátják Benne az Isten szeretetét.
	Évszázadokkal Jézus földre születése előtt egy próféta, Zakariás így jövendölt a Messiásról, az Isten küldöttéről:

„Örvendj nagyon, Sion leánya,
ujjongj, Jeruzsálem leánya!
Királyod érkezik hozzád,
aki igaz és diadalmas,
alázatos, és szamáron ül,
szamárcsikó hátán”.

	Alázatos az Isten Küldötte, szamáron ül harci paripa helyett. De mégis Király Ő, igaz és diadalmas!

„Kiirtja a harci kocsit Efraimból
és a lovat Jeruzsálemből.
Kivész a harci íj is,
mert békét hirdet a népeknek.
Uralma tengertől tengerig ér,
és a folyamtól a föld végéig.”

	Nem támad meg senkit, nem pusztít el semmit, csak a fegyvereket semmisíti meg. Nem erőszakoskodik, nem zsarnokoskodik, és ahelyett, hogy behódoltatná a népeket, békét hirdet a számukra! Uralma mégis kiterjed az egész földre! Tehát nem egy szélmalomharcot folytató pacifista idealistáról van szó, hanem igazi hatalommal bíró, mégis jóságos Királyról! Ő Jézus. Szamárra ül, és így hirdeti az embereknek: békés és szelíd vagyok, Isten szolgája, nem harcos vezér! Vegyétek észre! Nem a fizikai szabadság, nem a fizikai jólét az én célom, hanem az, amit Isten szán nektek: igazi lelki békesség, értelemmel teli élet és üdvösség.
	Keressétek először az Isten országát, és ráadásul minden, ami szükséges, megadatik nektek!
	
	A virágvasárnapi történet a félreértések története. Jézusban hadvezért akar látni a nép, és veszélyes lázítót látnak benne a zsidó vezetők. Az egyik földi hatalmat akar a kezébe adni, a másik ki akarja végeztetni. Az egyik tábor rajong Érte, a másik gyűlöli. És egyik sem látja az igazi Jézust. Mindenki csak azt látja, amit látni akar.
	De mit látunk mi Jézusban? Mit várunk Tőle mi? Földi jólétet? Kívánságaink teljesítését? Vagy haragszunk rá, mert a dolgaink nem úgy alakulnak, ahogyan azt vártuk? Kicsoda számunkra Jézus?
	
	Értjük-e, hogy Ő az Isten Fia, aki ahelyett hogy elítélne bennünket a bűneinkért és lenézne tökéletlenségünkért, ahelyett hogy megsemmisítene bennünket engedetlenségünkért, ahelyett nemcsak hogy  békét hirdet, hanem békességet teremt! Meghalt értünk a kereszten, helyettünk szenvedett, a mi bűneink miatt! Hogy mindenki, aki Úrnak vallja Őt, és megbánja bűneit, az megmeneküljön az örök haláltól.

	Így válik igazzá Zakariás próféta jövendölése, Isten igéje Jézus Krisztusra nézve:
„A veled kötött szövetség véréért
szabadon bocsátom foglyaidat
a kútból, amelyben nincs víz.”

	Jézus a mi életünkbe se hadsereggel és harci paripával gázol bele, hanem szelíd szeretettel közeledik. És akik befogadják Őt az életükbe – nem vendégnek, hanem Úrnak -, azoknak az életébe Jézus az igaz békességet és a megbocsátás győzelmét hozza. Nem nyugalmat, nem jólétet és kényelmet ígér, hanem igaz, szívbéli békességet és üdvösséget.
	
	Adja meg nekünk az Isten, hogy mi nehogy félreértsük, hanem megértsük Jézust! Fogadjuk el Őt Megváltó Urunknak, hogy miénk lehessen mindaz, amit csak Ő ajándékozhat nekünk. Ámen.

Imádkozzunk!