Author: Lázár Viktor
Last saved by: Rumy Imre

Köszöntés
Szeretettel köszöntöm a gyülekezetet a Vízkereszt ünnepe utáni 2. vasárnapon a hét igéjével János evangéliumának 1. fejezetéből: „A törvény Mózes által adatott, a kegyelem és az igazság Jézus Krisztus által jelent meg.” (Jn 1, 17)
	Ebben a zűrzavaros világban jó tudni, hogy van egy biztos pont. Sokszor még a saját ítélőképességünk is csalódást okoz, és rosszul látjuk azt, hogy mi a helyes és mi a helytelen. De Isten Mózes által nekünk adta a 10 parancsolatot!
	Mégis, amikor az istentisztelet elején hallgatjuk Isten parancsolatait, akkor nem ezek a gondolatok jutnak eszünkbe, hanem az a sok bűn és mulasztás, amelyek terhelik a lelkiismeretünket. Mert a törvény nem csak abban segít, hogy eligazodjunk a világban és az életünkben, hanem abban is, hogy meglássuk Istennel szembeni engedetlenségünket is.
	De Isten nem hagyott bennünket a reménytelenség és a bűn állapotában, hanem elküldte Szent Fiát, Jézus Krisztust! Ő betöltötte a törvényt, tökéletesen engedelmes volt Istennek. Nem vétkezett, nem mulasztott. Így jelent meg Jézusban az igazság. De Jézus nem tartotta meg magának ezt az igazságot, hanem mindenkinek ad belőle, aki kér! Aki hisz Jézus Krisztusban, azt az Isten igaznak fogadja el. Ez a kegyelem.
	Isten mindent értünk tett. Értünk adta a törvény, és értünk küldte el Jézust is. Értünk teszi lehetővé azt is, hogy istentiszteletet ünnepeljünk. Mert adni, ajándékozni akar nekünk mindenkor.

Kezdőének: 61
Liturgia: 1
Főének: 438
Záróének: 315

KEGYELEM NÉKÜNK, ÉS BÉKESSÉG, ISTENTŐL, A MI ATYÁNKTÓL, ÉS A MI URUNK JÉZUS KRSIZTUSTÓL. ÁMEN.

Hallgassa meg a Gyülekezet azt az ószövetségi szent igét, amelyet egyházunk a mai vasárnapra az igehirdetés alapjául elrendelt. Megírva találjuk a Példabeszédek könyvében, a 3. fejezet 19. versétől a következőképpen:

3,19 Az Úr bölcsességgel vetette meg a föld alapját, értelemmel erősítette meg az eget. 3,20 Az ő tudása által váltak ketté a mélységes vizek, és harmatoznak a magas fellegek. 3,21 Fiam, ne téveszd ezt szem elől, vigyázz arra, hogy okos és megfontolt légy!
3,27 Ne késs jót tenni a rászorulóval, ha módodban van, hogy megtedd! 3,28 Ha van mit adnod, ne mondd embertársadnak: Menj el, jöjj holnap, majd akkor adok! 3,29 Ne koholj rosszat embertársad ellen, aki gyanútlanul lakik melletted! 3,30 Ne pörölj ok nélkül olyan emberrel, aki nem bánt rosszul veled!
3,31 Ne irigykedj az erőszakos emberre, és egyik útját se válaszd! 3,32 Mert a rossz úton járókat utálja az Úr, de a becsületesekkel közösségben van. 3,33 Az Úr átka van a bűnösök házán, de az igazak lakóhelyét megáldja. 3,34 A csúfolódókat ő megcsúfolja, az alázatosaknak pedig kegyelmet ad. 3,35 Dicsőséget örökölnek a bölcsek, az ostobáknak pedig nő a gyalázatuk.

Áldjuk az Urat, mert irgalmas,
És beszéde megmarad örökké!

Keresztény Gyülekezet, Testvéreim az Úr Jézus Krisztusban!

Vízkereszt ünnepe után vagyunk, és a Vízkereszt ünnepe utáni vasárnapokat még mindig Isten dicsősége tölti be, ami megjelent nekünk Jézus Krisztusban. Jézus megjelenése teljesen újat hozott a világba. És ezen a mai vasárnapon azon gondolkodunk, hogy Jézus megjelenésének milyen hatása van a mi életünkre.
A Példabeszédek könyvéből olvastam fel az imént az igehirdetés alapigéjét. A bölcs Salamon király – akit a Példabeszédek könyve szerzőjének tartanak - arra figyelmeztet bennünket, hogy ne tévesszük szem elől Isten bölcsességét és hatalmát, amellyel a világot teremtette. Ne tévesszük szem elől semmilyen helyzetben azt, hogy az Isten él és cselekszik. Elég bölcs ahhoz, hogy tudja, mi igazán jó nekünk, és elég erős ahhoz, hogy azt meg is valósítsa! „Fiam, ne téveszd ezt szem elől, vigyázz arra, hogy okos és megfontolt légy”- írja Salamon király. A Római levélből pedig ugyanerre hívja fel a figyelmünket Pál, csak más szavakkal: „Ne legyetek bölcsek önmagatok szerint.” Ne legyünk bölcsek tehát önmagunk szerint, mert a mi bölcsességünk a legtöbbször sajnos igencsak rövidlátó és szűklátókörű bölcsesség. Ezért az isten bölcsessége, az Ő akarata legyen mérvadó számunkra.
De honnan tudjuk, hogy mi az Isten akarata? És honnan tudjuk, hogy mi az az út, amelyet az Ő bölcsessége kijelöl az ember számára? Testvéreim, Isten akarata és bölcsessége Jézus Krisztusban vált nyilvánvalóvá és láthatóvá! Jézusban az az értelem és bölcsesség uralkodott, ami által Isten a világot teremtette. Jézus szavaiból és tetteiből az az értelem és bölcsesség sugárzott, amellyel Isten teremtette és fenntartja ezt a világot! Ha Jézus Krisztust megismerjük, ha folyamatos, élő kapcsolatunk lesz Ővele, akkor fogjuk megismerni Isten akaratát és bölcsességét a saját életünkre nézve.

Ezen a vasárnapon tehát Isten igéje arra kérdez rá, hogy vajon MI kire vagy mire alapozzuk életbölcsességünket, életfilozófiánkat. Igen, megünnepeltük Jézus születését, megünnepeltük Vízkereszt ünnepét, Jézus dicsőségének a felragyogását is, de vajon ezeknek az ünnepeknek, pontosabban az Ünnepeltnek van-e hatása az életünkre, a gondolkodásunkra, a mindennapi életünkre? Leegyszerűsítve a kérdést: Vajon csak heti egy órában, az istentisztelet időtartamában viselkedünk Isten gyermekei és Jézus Krisztus követőiként, vagy a hét többi órájában is? Vajon Isten bölcsességére és akaratára alapozzuk az életünket, vagy a saját eszünkre és akaratunkra?
Az újszövetségi olvasmányban a kánai menyegző történetét hallottuk. Jézus első csodája, amit jelként tett, az volt, hogy borrá változtatta a vizet egy lakodalomban.
•	Segítségére sietett egy családnak, hogy megmentse őket a szégyentől. Nem nézte, hogy milyen az a család: elég kegyes-e, megérdemli-e! Egyszerűen csak segített rajtuk, mert rászorultak a segítségére!
•	Segítségére sietett az ifjú párnak, hogy esküvőjük maradéktalanul boldog lehessen. Nem nézte, hogy milyen az a pár: elég kegyesek-e, biztosan megérdemlik-e! Egyszerűen csak segített rajtuk, mert rászorultak a segítségére!
•	Megajándékozta az ünneplő násznépet a jó borral. És nem válogatott köztük, hogy az egyik megérdemli, ezért ihat belőle, a másik pedig nem érdemli meg, ezért nem ihat belőle! Egyszerűen megajándékozta az összes ott lévő embert, személyválogatás nélkül, hogy boldogan ünnepelhessenek.
Jézus ezen a csodán keresztül megmutatta, hogy gondja van az életünkre, törődik azzal, hogy boldog-e az életünk. És mivel ez volt Jézus első csodája, ezen a csodán keresztül azt is megmutatta, hogy mi az Ő célja valójában. Az Ő célja az élet kiteljesítése, az élet megmentése és táplálása – személyválogatás nélkül.

	Ezért született tehát Jézus a földre, ezért lett emberré, erre használta fel isteni hatalmát és dicsőségét: hogy életet adjon nekünk. Minden szót azért mondott ki, minden példázatot azért mesélt el, minden csodát azért tett, minden betegséget azért gyógyított meg, és a kereszten elszenvedett halált is azért vállalta, hogy teljes, igazi életet adjon nekünk!
	Olyan életet, ami belesimul az Isten szeretetteljes és bölcs akaratába. Olyan életet, ami több és jobb, mint 70-80 keserves és értelmetlen év. Olyan életet, aminek a küzdelmek között is értelme van. Olyan életet, amelyben mindennek megvan a maga helye. Olyan életet, ami nem ér véget a halállal, mert belesimul az Isten szeretetteljes és bölcs akaratába. Jézus azért jött a földre, hogy ilyen életet ajándékozzon nekünk – személyválogatás nélkül.

Tulajdonképpen ez történik minden egyes istentiszteleten is: Jézus az életünket táplálja, életet ad nekünk. Mert az istentisztelet valójában nem arról szól, hogy mi adunk Istennek, hogy mi tiszteljük meg Őt azzal, hogy eljövünk és méltóztatunk meghallgatni, amit mondani szeretne nekünk. Hanem az istentiszteleten is az történik valójában, hogy Jézus szolgál nekünk.
•	Megajándékoz bennünket azzal, hogy eljön közénk, itt van velünk!
•	Megtisztel bennünket azzal, hogy szóba áll velünk! Nem marad néma és elérhetetlen, hanem lehajol és szól hozzánk.
•	Meghallgatja hangosan kimondott és magunkba fojtott imádságainkat.
•	Bűnbocsánatot és békességet ajándékoz nekünk, ha Hozzá menekülünk bűneink terhével.
•	Megvendégel bennünket szent vacsorájával, az úrvacsorával.
Jézus az istentisztelet lehetőségein keresztül gyógyít, vigasztal, erősít bennünket, hogy az életünk teljes és örök élet legyen.

Erről szól az ószövetségi igénk is a Példabeszédek könyvéből: 
•	Isten a becsületesekkel közösségben van.
•	Az igazak lakóhelyét megáldja.
•	Az alázatosaknak kegyelmet ad.
•	Dicsőséget örökölnek a bölcsek.
Ilyen Istenünk van, Testvéreim. Aki törődik velünk, Akinek gondja van az életünk minden percére és területére! Nem csak a lelkünkre, hanem a testünkre is! Olyan Istenünk van, aki nem azt várja, hogy mi szolgáljuk ki Őt, hanem Ő szolgál nekünk, ahogyan Jézus szolgált a kánai menyegzőn a násznépnek.

	De ne felejtsük el azt a kérdést, amelyet Isten ezen a vasárnapon tesz fel nekünk megválaszolásra: Vajon annak a Jézusnak, akinek a születését ünnepeltük Karácsonykor és isteni dicsőségét Vízkeresztkor, annak a Jézusnak, aki borrá változtatta a vizet Kánában, és aki az istentiszteleten minket is megajándékoz, vajon annak a Jézusnak van-e hatása a hétköznapi életünkre? Vajon csak heti egy órában, az istentisztelet időtartamában tiszteljük Őt, vagy követjük Őt a hét többi órájában is?

	Mert Isten igéje arra szólít fel bennünket, hogy a mindennapi életünkben látszódjék meg, hogy ismerjük Jézus Krisztust, az Ő személyt és szeretetét! Ezt olvassuk a Példabeszédek könyvében: „Ne késs jót tenni a rászorulóval, ha módodban van, hogy megtedd! Ha van mit adnod, ne mondd embertársadnak: Menj el, jöjj holnap, majd akkor adok! Ne koholj rosszat embertársad ellen, aki gyanútlanul lakik melletted! Ne pörölj ok nélkül olyan emberrel, aki nem bánt rosszul veled!”
Azaz: ahogyan Jézus segítségére sietett a szükséget szenvedő embereknek, ahogyan Jézus az élet kiteljesedését és megmentését szolgálta, ahogyan Jézus ma is erővel, szeretettel és vigasztalással ajándékoz meg bennünket, úgy tegyük meg mindezt mi is a körülöttünk élő emberekkel, akiknek szükségük van rá.

	Luther így magyarázta a nagy parancsolatot, „Szeresd az Urat, a te Istenedet (…) és a te felebarátodat, mint magadat” (Lk10,27) áhítatos könyvében: „Ez az ige egybefoglalja mindazon jócselekedeteket, melyeket egymás iránt gyakorolnunk kell, mint ahogyan mennyei Atyánk gyakorolta, s gyakorolja velünk szemben szüntelenül azokat. Elégszer hallottátok, hogy nem Istennek van szüksége jócselekedeteinkre, hanem felebarátainknak. Istent sem erősebbé, sem gazdagabbá nem tehetjük cselekedeteinkkel. Az embereket azonban igen. Nekik kell hát azokkal szolgálnunk s nem Istennek. Mindezt számtalanszor hallottátok; Isten azt akarja, hogy egyszer már meg is jegyezzétek.

Jer, örvendjünk keresztyének Bp. 1995. 329. o.

	A hit egyedül Istent illetheti. Ezzel fogjuk fel Isten dolgait. Ebből születik azután a cselekedet, mellyel felebarátainknak szolgálunk.
	A hit befelé és felfelé Istenre néz, a cselekedet pedig kifelé és lefelé a felebarátra.”
Adja meg nekünk a mindenható Úristen, hogy mi is így éljük az életünket: nézzünk befelé és felfelé az Istenre, azután pedig kifelé és lefelé (vagy inkább mellénk) a felebarátra. Ámen.